Справа № 806/1641/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

"06" лютого 2018 р. Справа № 806/1641/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

прокурора Шевчука М.М.,

представника відповідача Польової Л.Д.,

представників третьої особи Біляк Л.О., Матківської О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "06" вересня 2017 р. у справі за позовом Виконувача обов'язків керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації , Ружинської районної державної адміністрації до Відділу державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа - Сільськогосподарський виробничий кооператив "Ружинський" про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання нечинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно ,-

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов'язків керівника Бердичівської місцевої прокуратури звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 2539187 від 24.05.2013, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції, яким проведено державну реєстрацію права власності на гідроспоруду "Резервуар", що розташована за адресою: Житомирська область, Ружинський район, смт.Ружин, вул.М.Гибала, 48, за Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Ружинський"; визнати нечинним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24 травня 2013 року, індексний номер 3866226, яке видано Реєстраційною службою Ружинського районного управління юстиції Житомирської області. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення державним реєстратором про державну реєстрацію права власності за СВК "Ружинський" на вищевказану гідроспоруду є протиправним, прийнятим в порушення вимог законодавства та таким, що підлягає скасуванню. На думку виконувача обов'язків керівника Бердичівської місцевої прокуратури, державний реєстратор провів державну реєстрацію права власності за СВК "Ружинський" на гідроспоруду без жодного належного документу,

що підтверджував виникнення у СВК "Ружинський" права власності на гідроспоруду відповідно до вимог законодавства. При цьому вказував, що поданий до реєстратора кооперативом протокол загальних зборів співвласників майна бувших членів КПС ім.Леніна не може вважатися належним документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Так як за змістом протоколу гребля (гідроспоруда) не підлягає розпаюванню та являється майном загального користування та передана на баланс СВК "Ружинський", а не у власність. Передання спірного майна на баланс СВК "Ружинський" не є правовою підставою до набуття ним права власності на це майно. У зв'язку з цим виконувач обов'язків керівника Бердичівської місцевої прокуратури вважає, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ружинського РУЮ проведено державну реєстрацію права власності за СВК «Ружинський» на гідроспоруду Резервуар за відсутності правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, що в свою чергу суперечить інтересам держави. Протиправна реєстрація права власності на об'єкт нерухомості без достатніх правових підстав та без правовстановлюючих документів фактично позбавило позивачів права здійснювати розпорядження земельною ділянкою, яка під ним знаходиться. Гідроспоруда розташована на земельній ділянці водного фонду державної власності, якою розпоряджаються позивачі.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 року у задоволенні позову Виконувача обов'язків керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації та Ружинської районної державної адміністрації відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Заступник прокурора Житомирської області звернувся до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В апеляційній скарзі зазначає про те, що судом першої інстанції не враховано, що державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію право власності на гідроспоруду "Резервуар" за Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Ружинський" лише на підставі наданих протоколів співвласників майнових паїв колишніх членів реорганізованого КСП ім.Леніна, за відсутності жодних правовстановлюючих документів попереднього власника ім.Леніна за спірне майно. Вважає, що згідно Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001р. № 62, СВК "Ружинський", як правонаступник КСП ім.Леніна, може бути лише балансоутримувачем спірної гідроспоруди.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню, а провадження у справі - закриттю з огляду на таке.

Судом встановлено, що 24.05.2013 державним реєстратором Реєстраційної служби Ружинського районного управління юстиції проведено державну реєстрацію права власності сільськогосподарського виробничого кооперативу "Ружинський" на вказану гідроспоруду (рішення № 2539187). Одночасно на підтвердження такої державної реєстрації відповідно до вимог ст.18 Закону N 1952-IV було видано оскаржуване свідоцтво про право власності (а.с.37).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що СВК "Ружинський" до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на гідроспоруду "Резервуар", що розташована за адресою: Житомирська обл., Ружинський р- н, смт.Ружин, вул.М.Гибала, 48, додано документи, які є підставою для державною реєстрації права власності в розумінні вимог Закону і Порядку, та дали змогу державному реєстратору, відповідно до вказаних вище правових норм, установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, встановити відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та, відповідно, прийняти рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанцій виходив з того, що даний спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів із даним висновком не погоджується з огляду на наступне.

Предметом спору у цій справі, як випливає зі змісту її фактичних обставин, були реєстраційні дії із державної реєстрації за заявником права приватної власності на гідроспоруду та видача свідоцтва про право власності на нього.

Цей спір суд визнав таким, що належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб'єктами, такий висновок не можна визнати правильним.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З наведеного випливає, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що однією з позовних вимог є вимога про визнання нечинним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - гідроспоруду "Резервуар", що входила до складу майна, що підлягало розпаюванню, бувшого реорганізованого КСП ім.Леніна.

Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що оспореним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право на нерухоме майно - гідроспоруду.

Наведена правова ситуація дозволяє дійти такого правового висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, у справі що розглядається, спір має не публічний, а приватно-правовий характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої помилково розглянуто цей спір за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, судова колегія вбачає підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2017 р. скасувати, провадження по справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук