Справа № 803/891/16
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/446/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання Дідик Н.С.
позивача: ОСОБА_1
представників відповідачів: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року (суддя Дмитрук В.В. м. Луцьк) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України, Командування Сухопутних військ Збройних сил України про визнання дій протиправними, рішень та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

08.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про визнання протиправними дій військової частини польова пошта НОМЕР_1 по розгляду рапортів позивача від 31.12.2015 року та 13.01.2016 року щодо надання йому вихідних днів в зв`язку зі здачею крові учасникам АТО, визнання протиправними рішень вказаної військової частини - про призначення службового розслідування, оформленого наказом №38 від 18.01.2016 року, про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та позбавлення його в зв`язку з цим преміювання в лютому 2016 року та скасувати їх, визнати протиправними дії оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України по розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.01.2016 року, оформлені листом №501/137 від 18.01.2016 року, а також дії Командування Сухопутних військ Збройних сил України по розгляду звернень ОСОБА_1 на урядову «гарячу лінію» від 01.01.2016 року та 18.01.2016 року, оформлені листами №116/8/601 від 15.01.2016 року та №116/11/1477 від 01.02.2016 року і зобов`язати вказаних суб`єктів владних повноважень належним чином розглянути зазначені звернення.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31.12.2015 року позивачем був поданий рапорт про надання трьох вихідних днів 04-06.01.2016 року згідно з трьома довідками про здачу крові, а також додаткового вихідного дня 11.01.2016 року для надання можливості здати кров, проте такий рапорт був неналежним чином розглянутий командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ) та наданий лише один вихідний день 06.01.2016 року, що позбавило ОСОБА_1 прав, наданих йому чинним законодавством України.
02.01.2016 року позивачем була направлена скарга по факту неналежного розгляду рапорту від 31.12.2016 року до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») з вимогами щодо встановлення причин порушення командиром ВЧ НОМЕР_1 прав позивача, як донора крові, відновлення порушених прав, як і звернення 01.01.2016 року на урядову «гарячу лінію» з даного питання, проте ні скарга ні звернення не були фактично розглянуті по суті, а відповіді на скаргу (від 18.01.2016 року) та звернення (від 15.01.2016 року) були формальними.
Позивач зазначає, що 13.01.2016 року ним був поданий рапорт про надання вихідних днів 19.01.2016 року згідно з довідкою про здачу крові від 20.01.2015 року, та 18.01.2016 року - для надання можливості здати кров був зареєстрований канцелярією ВЧ НОМЕР_1 14.01.2016 року і 16.01.2016 року безпосередній командир ОСОБА_1 солдат ОСОБА_2 усно повідомив позивача про задоволення вимог даного рапорту, в зв`язку з чим, 18.01.2016 року ОСОБА_1 здав кров, що свідчить про правомірність дій позивача щодо відсутності в розташуванні ВЧ НОМЕР_1 у вказану дату.
Вважає, що відповідь Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (далі КСВ ЗСУ) від 01.02.2016 року на звернення позивача на урядову «гарячу лінію» від 18.01.2016 року про перешкоджання ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 у реалізації його права як донора також була формальною і не вирішувала порушених у зверненні питань.
Також зазначає, що за результатами проведеного службового розслідування щодо неявки ОСОБА_1 на ранкове шикування 18.01.2016 року останнього було незаконно позбавлено преміювання та притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, оскільки в даному випадку стався невихід військовослужбовця на військову службу з поважних причин, що жодним чином не було враховано при проведенні такого службового розслідування.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та вважає, що судом першої інстанції не належно досліджено всіх обставини справи.

У запереченні на апеляційну скаргу, військова частина польової пошти НОМЕР_2 Міністерства оборони України вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з повним з`ясуванням обставин справи, надано належну оцінку всім доказам, з дотриманням принципу повного, об`єктивного та всебічного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.
Вважає, що військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 належним чином розглянуто рапорти солдата ОСОБА_4 від 31.12.2015 року та від 13.01.2016 року щодо надання йому вихідних днів для здавання крові; обставини та правові підстави видання наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №38 від 18.01.2016 року «Про призначення службового розслідування».
Згідно чинного законодавства України з питань проходження військової служби в Збройних Силах України, командування частини зобов`язане вживати всіх необхідних заходів дисциплінарної влади для недопущення порушень військової дисципліни та порядку проходження військової служби серед особового складу частини. Проте, всі заходи дисциплінарного впливу, бесіди та вимоги командування належно виконувати обов`язки військової служби та дотриматись порядку і законодавства з проходження військової служби в Збройних Силах України ОСОБА_1 , як особою рядового складу, трактуються останнім як утиски його прав. Таким чином, коли військовослужбовець не реагує на зауваження начальників та не вживає заходів щодо виправлення власної поведінки та ставлення до виконання службових обов`язків, командування частини має право притягувати такого військовослужбовця до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, залежно від складу вчиненого ним порушення та його наслідків. Відповідно, солдата ОСОБА_1 за час служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 було неодноразово притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Не зважаючи на встановлений порядок, позивач постійно звертається до командування частини для здачі крові учасникам бойових дій у Волинському обласному центрі переливання крові, що зумовлювало необхідність його вибуття із зони проведення антитерористичної операції. Солдат ОСОБА_5 ігнорував пропозиції здати кров спільно з іншими військовослужбовцями військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військових госпіталях у Донецькій та Луганській областях під участі в антитерористичній операції, а також у Рівненському госпіталі під час перебування особового складу частини на бойовому злагодженні на Рівненському загальновійськовому полігоні. Тобто, позивач сам відмовлявся від реалізації свого права на здавання крові рівноправно з іншими військовослужбовцями військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31.12.2015 року ОСОБА_1 , який згідно з витягом з наказу №255 від 19.11.2015 року призначений на посаду водія зенітного ракетного взводу танкового батальйону наказом командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.10.2015 року №115-РС, подав рапорт т.в.о. командира танкового батальйону ВЧ НОМЕР_1 про клопотання перед вищим командуванням щодо надання йому вихідних днів 04.01.2016 року, 05.01.2016 року, 06.01.2016 року згідно з довідками щодо надання донорам пільг в 2015 році від 20.01.2015 року №174, від 24.04.2015 року №2510, від 22.07.2015 року № 4524, а також вихідного дня 11.01.2016 року для здачі крові.
Згідно з резолюцією командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 позивачу надано дозвіл на один вихідний день 06.01.2016 року.

01.01.2016 року позивач звернувся на урядову «гарячу лінію» за номером 0-800-507-309 (реєстраційний індекс МУ-4623568) зі скаргою на командира ВЧ НОМЕР_1 щодо неправомірної заборони здачі крові учасникам АТО та заборони використання вихідних днів за вже здану кров.
02.01.2016 року позивач звернувся до ОК «Захід» з письмовою скаргою на дії військового керівника - командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_6 (вх.№М-41/з від 12.01.2016 року) у якій просив встановити причини порушення останнім прав позивача як донора крові, забезпечити право на здачу крові та отримання вихідних днів за вже здану кров, забезпечити право позивача на надання пояснень з приводу питань, порушених у скарзі та надати належним чином завірені копії всіх матеріалів, зібраних в ході перевірки, разом з повідомленням про ухвалене за результатами розгляду рішення.
15.01.2016 року т.в.о. начальника управління по роботі з особовим складом КСВ ЗСУ полковником ОСОБА_7 надано відповідь №116/8/601 на звернення ОСОБА_1 від 01.01.2016 року (реєстраційний індекс МУ-4623568), у якій зазначено, що інформація про незаконні дії ОСОБА_6 не підтвердилась, роз`яснено положення ст.6 та ст.14 Закону України «Про донорство крові та її компонентів», зокрема, щодо права командира військової частини не відпускати з місця служби осіб, які є або виявили бажання стати донорами, у випадках, коли це може призвести до невиконання завдань, пов`язаних із забезпеченням оборони. Крім того, заявнику роз`яснено порядок оскарження даного рішення по суті звернення.
18.01.2016 року ОК «Захід» надано письмову відповідь № 501/137 на скаргу ОСОБА_1 від 02.01.2016 року, яка містила аналогічні роз`яснення положень Закону України «Про донорство крові та її компонентів» і порядку оскарження даного рішення, а також зазначено, що злочинних наказів та розпоряджень полковником ОСОБА_6 не віддавались, а відтак протиправних дій зі сторони останнього не вбачається.
Встановлено, що позивач не скористався наданим йому правом на вихідний день 06.01.2016 року в зв`язку з перебуванням в стані тимчасової непрацездатності з 04.01.2016 року по 06.01.2016 року, а відтак 13.01.2016 року звернувся з рапортом до командира танкового батальйону ВЧ НОМЕР_1 (зареєстровано згідно штампа 14.01.2016 року) про клопотання перед вищим командуванням щодо надання йому вихідних днів 18.01.2016 року для здачі крові учасникам АТО та 19.01.2016 року - згідно з довідкою щодо надання донорам пільг від 20.01.2015 року №174, оскільки це останній день коли заявник має право скористатись правом на вихідний день.
14.01.2016 року т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_8 накладено письмову резолюцію на вказаний вище рапорт, згідно з якою надання вихідного дня 18.01.2016 року вважає недоцільним у зв`язку з покладеними завданнями на підрозділ, щодо 19.01.2016 року - відсутні підтверджуючі документи.
18.01.2016 року позивач звернувся на урядову «гарячу лінію» за номером 0-800-507-309 (реєстраційний індекс МУ-4701170) зі скаргою на майора ОСОБА_8 щодо перешкоджання у здачі крові учасникам бойових дій, яке виявилось у тому, що 18.01.2016 року заявник отримав дозвіл на таку здачу, однак після здійснення процедури забору крові майор ОСОБА_8 в телефонному режимі вимагав повернення ОСОБА_1 до військової частини, незважаючи на те, що 18.012016 року та 19.01.2016 року згідно чинного законодавства України повинні бути днями відпочинку (вихідними днями). Крім того, позивач наголосив на переслідуванні його керівництвом ВЧ НОМЕР_1 та просив вжити заходів щодо припинення його подальшого переслідування.
01.02.2016 року начальник медичної служби КСВ ЗСУ надав заявнику відповідь №116/11/1477, яка містила висновки про відповідність дій майора ОСОБА_8 вимогам чинного законодавства України, оскільки при зверненні із рапортом від 13.01.2016 року про надання вихідного дня 19.01.2016 року за раніше здану кров позивачем не були долучені підтверджуючі документи, а щодо надання вихідного дня 18.01.2016 року для здачі крові відмова була правомірною з огляду на приписи ст.6 Закону України «Про донорство крові та її компонентів», оскільки відсутність позивача на місці несення служби могло призвести до невиконання завдань, пов`язаних із забезпеченням оборони.

Також матеріалами справи встановлено, що наказом т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 від 18.01.2016 року №38 у відповідності до рапорту т.в.о. командира танкового батальйону старшого прапорщика ОСОБА_9 від 18.01.2016 року призначено службове розслідування з метою з`ясування причин та обставин відсутності на ранковому шикуванні 18.01.2016 року солдата ОСОБА_1 , матеріали розслідування наказано представити до 18.02.2016 року.
Актом службового розслідування від 18.02.2016 року встановлено, що 13.01.2016 року солдатом ОСОБА_1 був поданий рапорт (вх.№54 від 14.01.2016 року) щодо надання йому вихідних днів 18.01.2016 року для здачі крові учасникам АТО та 19.01.2016 року - згідно з довідкою щодо надання донорам пільг від 20.01.2015 року №174, однак рішенням командира ВЧ НОМЕР_1 заявнику відмовлено в наданні вихідного дня 18.01.2016 року - в зв`язку з покладеними завданнями на підрозділ, щодо 19.01.2016 року в зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів.
В ході службового розслідування надано ряд пояснень: 1) солдатом ОСОБА_1 - про те, що рішення командира військової частини щодо рапорту від 13.01.2016 року йому на протязі 14-15.01.2016 року доведено не було; 16.01.2016 року після звернення до свого безпосереднього командира солдата ОСОБА_2 останній повідомив про задоволення вимог, викладених в даному рапорті; 18.01.2016 року під час здачі крові він отримав телефонний дзвінок від ОСОБА_9 про необхідність прибути в військову частину, однак після здачі крові позивач повідомив останнього, що прибуде завтра; 2) солдатом ОСОБА_2 про те, що інформація ОСОБА_1 про ніби-то повідомлення ним останнього про задоволення вимог його рапорту від 13.01.2016 року не відповідає дійсності; 3) старшого прапорщика ОСОБА_9 про те, що суть рішення командира частини по рапорту солдата ОСОБА_1 йому відомо не було, 18.01.2016 року останній був відсутній на ранковому шикуванні і повідомив під час телефонної розмови, що здавав кров.
Актом від 18.02.2016 року зроблено висновок, що неприбуття солдата ОСОБА_1 на ранкове шикування 18.01.2016 року сталося внаслідок порушення старшим прапорщиком ОСОБА_10 вимог статей 16, 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, оскільки він не дізнався та не довів до відома солдата ОСОБА_1 рішення командира частини, а також внаслідок порушення солдатом ОСОБА_1 вимог статей 16, 37, 216, 221, оскільки без дозволу командира частини залишив межі гарнізону та вибув в місто Луцьк для здачі крові, а також не виконав наказ старшого прапорщика ОСОБА_10 прибути у військову частину 18.01.2016 року.
Посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення (пункт 5.1 Інструкції №82).
18.02.2016 року т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 полковником ОСОБА_6 видано наказ №110 «Про результати службового розслідування», згідно з яким накладено дисциплінарні стягнення у вигляді догани на старшого прапорщика ОСОБА_10 за порушення вимог статей 16, 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та на солдата ОСОБА_1 за порушення вимог статей 16, 37, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зокрема зазначив, що відповіді: ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - від 18.01.2016 року №501/137 на скаргу ОСОБА_1 від 02.01.2016 року, КСВ ЗСУ - від 15.01.2016 року №116/8/601 та від 01.02.2016 року №116/11/1477 на звернення ОСОБА_1 від 01.01.2016 року та від 18.01.2016 року, містили усі необхідні складові, передбачені п.2.5.4 Інструкції письмову форму, мотиви відмови з посиланням на правову норму нормативного акта, роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення і, крім того, були надані в місячний термін, як це передбачено п.3.5 Інструкції.
Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 по розгляду рапортів позивача від 31.12.2015 року та 13.01.2016 року, визнання протиправними дій ОК «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України по розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.01.2016 року, а також дій КСВ ЗСУ по розгляду звернень ОСОБА_1 на урядову «гарячу лінію» від 01.01.2016 року та 18.01.2016 року і зобов`язання вказаних суб`єктів владних повноважень належним чином розглянути зазначені звернення є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.
Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідач повно та об`єктивно провів службове розслідування щодо факту відсутності позивача на ранковому шикуванні 18.01.2016 року та за його результатами правомірно притягнув солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, що передбачено ст.49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оскільки факт вибуття позивача за межі гарнізону без пересвідчення у належний спосіб у наявності на це дозволу командира військової частини та відмова виконати наказ старшого прапорщика ОСОБА_10 прибути 18.01.2016 року в розташування військової частини підтверджені наявними матеріалами справи, а відтак позовні вимоги і в цій частині задоволенню не підлягають.
Посилання позивача на позбавлення його преміювання в розмірі 75% від окладу та притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани за результатами проведеного згідно з наказом від 18.01.2016 року службовим розслідуванням, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, натомість, як вбачається з копії службової картки солдата ОСОБА_1 , за проступок, що стався 18.01.2016 року, командиром ВЧ НОМЕР_1 накладено стягнення у вигляді догани на підставі наказу №110 від 18.02.2016 року.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, іншими законами та нормативно-правовими актами.
Згідно із пунктом 14 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Наказом Міністерства оборони України від 03.12.2005 №722, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.12.2005 за № 1512/11792, затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (далі Інструкція), яка встановлює порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, у командуваннях видів Збройних Сил України, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі органи військового управління) та визначає порядок контролю за його дотриманням.
Судом першої інстанції надано оцінку діям (бездіяльності) відповідачів під час розгляду рапортів, скарги та звернень позивача на відповідність їх нормам Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 03.12.2005 року №722, в частині своєчасності їх вчинення та повноти вирішення порушених в заяві питань, а також діям ВЧ НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування та оформлення його результатів у вигляді притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що на заяву від 19.10.2015 року не поширюються вимоги Закону України «Про звернення громадян», з огляду на наступне, що відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.
Відтак, військовослужбовці мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності. Однак даний адміністративний позов поданий військовослужбовцем, пов`язаний виключно з обставинами виконання ним військового обов`язку, зокрема, проходження військової служби, а відтак є вірним висновок суду першої інстанції, що на вищезазначені правовідносини не поширюється порядок розгляду звернень громадян-військовослужбовців, встановлений Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до абзацу третього статті 6 Закону України «Про донорство крові та її компонентів» керівники підприємств, установ, організацій, командири (начальники) військових частин зобов`язані безперешкодно відпускати з місця роботи, служби або навчання за їх заявами осіб, які є або виявили бажання стати донорами, у дні відповідного медичного обстеження і здавання крові та (або) її компонентів, за винятком випадків, коли відсутність донора на його робочому місці або місці служби у ці дні може призвести до загрози життю чи здоров`ю людей, до невиконання завдань, пов`язаних із забезпеченням оборони, безпеки держави та громадського порядку, до суттєвої матеріальної шкоди або інших тяжких наслідків.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» з моменту набрання законної сили Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, скасування якого буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на час дії особливого періоду командири військових частин або особи, які виконують їх обов`язки мають право на власний розсуд встановлювати наявність чи відсутність обставин, які зумовлюють необхідність перебування донора крові на місці проходження служби та наявність завдань, пов`язаних із забезпеченням оборони.
Суд апеляційної інстанції бере до уваги пояснення відповідача, що для реалізації прав військовослужбовців на донорство крові та (або) її компонентів в умовах особливого періоду та залучення особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 до безпосереднього виконання бойових завдань в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, командуванням військової частини організовано можливість здавання крові військовослужбовцями частини у військових госпіталях під супроводом медичних працівників з медичної роти частини.
Всі військовослужбовці, які бажали стати донорами крові звертались до санітарного інструктора свого підрозділу. Санітарний інструктор, у порядку підпорядкованості, подавав списки військовослужбовців, які виявили бажання здавати кров начальнику медичної служби частини. Начальник медичної служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 , отримавши узагальнені списки осіб, бажаючих стати донорами крові, за погодженням з командирами підрозділів визначав порядок черговості здавання крові особовим складом, організовував виділення транспорту для перевезення військовослужбовців до місць здавання крові та назад у розташування підрозділу кожного військовослужбовця. Разом із тим, погодження списків військовослужбовців, які бажали стати донорами крові та (або) її компонентів здійснювалось з урахуванням завдань кожного підрозділу, щоб відсутність таких військовослужбовців не впливала на обороноздатність та бойову готовність військової частини.
Таким чином, права військовослужбовців на здавання крові було забезпечено враховуючи порядок проходження військової служби та покладених бойових завдань на особовий склад військової частини. Командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 вживало всіх належних заходів для здавання крові та (або) її компонентів військовослужбовцями частини таким чином, щоб відсутність таких військовослужбовців не впливало на покладені на підрозділи частини завдання та обороноздатність частини в цілому.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними рішень ВЧ НОМЕР_1 про призначення службового розслідування, оформленого наказом № 38 від 18.01.2016 року, про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани та позбавлення його в зв`язку з цим преміювання в лютому 2016 року та скасування даних рішень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач повно та об`єктивно провів службове розслідування щодо факту відсутності позивача на ранковому шикуванні 18.01.2016 року та за його результатами правомірно притягнув солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, що передбачено ст.49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оскільки факт вибуття позивача за межі гарнізону без пересвідчення у належний спосіб у наявності на це дозволу командира військової частини та відмова виконати наказ старшого прапорщика ОСОБА_10 прибути 18.01.2016 року в розташування військової частини підтверджені наявними матеріалами справи.
Згідно зі ст.ст. 37, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін; виїзд офіцерів, прапорщиків (мічманів), військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року у справі № 803/891/16 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 06.02.2018 року.