Справа № 175/4761/17
Суддя: Новік Л. М.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/4761/17
Провадження № 2-а/175/118/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Новік Л.М.

за участю секретаря - Мельника Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провизнання протиправною відмову в перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову в перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, у якому просить суд визнати дії головного управління пенсійного фонду України у Дніпропетровської області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), відмови у перерахунку пенсії без обмеження її максимального розміру - протиправними. Зобов'язати головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити, починаючи з 01.01.2017 року, перерахунок та виплату різниці в пенсії за минулий час призначеної ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) пенсії(без обмеження її максимального розміру) в розмірі 90% суми грошового забезпечення визначеної у довідці про перерахунок пенсії від 10.10.2017 року. Судові витрати покласти на рахунок держави.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 11.06.2000 року є військовим пенсіонером та отримував пенсію з розрахунку 39 років вислуги за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 90% грошового забезпечення. З 01.06.2016 року було проведено перерахунок пенсії з врахуванням внесених змін до чинного законодавства та здійснено розрахунок в розмірі 70% суми грошового забезпечення. 04.12.2017 року позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ про перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру та здійснити обчислення у розмірі 90% грошового забезпечення, проте листом від 11.12.2017 року відповідач відмовив у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки позивач отримує пенсію з урахуванням встановленого максимального розміру пенсії. Позивач вважає відмову відповідача протиправною.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2017 року було відкрито спрощене провадження у даній справі.

Представник відповідача надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 свої доводи виклав у відзиві на адміністративний позов.

Позивач скориставшись своїм правом подав до суду відповідь на відзив, в якому категорично не погоджується з доводами відповідача.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходили.

Дослідивши повідомлені позивачем обставини, поданий відповідачем відзив, суд прийшов до висновку про можливість ухвалення судового рішення без виклику осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до п. 3 ч. 6 ст. 12, ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані відповідачем відзив, позивачем відповідь на відзив, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.06.2000 року є пенсіонером за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року, з 01.01.2007 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та йому призначено пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення. З 01.06.2016 року позивачу було проведено перерахунок пенсії у розмірі 70 % грошового забезпечення з урахуванням положень ч.2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

04 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою щодо проведення йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі поданої заяви, листом від 11 грудня 2017 року позивачу відмовлено у проведенні такого перерахунку.

Таким чином, розмір пенсії, що виплачується відповідачем складає 70 % грошового забезпечення.

Частиною 7 статті 43 Закону № 2262-XII (в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011 із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015) було встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до деяких законів України, в тому числі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати 10740 гривень.

Проте рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме:

- частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З огляду на це положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з дня ухвалення рішення про визнання їх неконституційними, тобто з 20.12.2016 року є такими, що втратили чинність.

Що стосується Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016р., який був прийнятий Верховною Радою України до прийняття Конституційним Судом України рішення від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, та набрав чинності з 1 січня 2017 року, то визначена в цьому Законі норма підпункту 1 пункту 10, якою в частині 7 ст. 43 Закону №2262-XII слова і цифри «у період з 01 січня 2016 р. по 31 грудня 2016 р.» замінені словами і цифрами «по 31 грудня 2017 р.» не може створювати будь-яких правових наслідків через те, що частина 7 ст. 43 Закону №2262-XII визнана неконституційною та повністю втратила чинність з 20 грудня 2016 року.

Конституційний Суду України в своєму рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 зазначив, що забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей закріплено у частині п'ятій статті 17 розділу I "Загальні засади" Конституції України, який визначає такі основи конституційного ладу в Україні, як, зокрема, суверенітет, територіальна цілісність та недоторканність України, захист яких покладається на Збройні Сили України та інші військові формування.

Зазначене є підставою для висновку, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов'язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов'язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України).

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Норми-принципи частини п'ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер.

Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв'язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Також Конституційний Суд України в пункті 7 Рішення № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 р. вже висловлював правову позицію, якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічної редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй».

Крім того пунктом 1 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 1-1 Закону №2262-XII визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (№2262-XII) та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За період з 01.01.2017 року по час звернення позивача до суду з позовом будь-яких змін до Закону №2262-XII, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якими би встановлювалися обмеження розміру пенсії осіб, звільнених з військової служби, не вносилося, стаття 1-1 Закону №2262-XII є чинною, а частина 7 статті 43 втратила чинності.

З огляду на те, що Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI, ч. 1 ст. 2 якого встановлюються обмеження пенсій певних категорій осіб максимальним розміром, не є спеціальним законом, який має законодавчо регулювати умови та норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, внесення до нього Законом № 1774-VIII змін (в частині обмеження по 31.12.2017 розміру пенсій) не може бути підставою для зміни умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, в тому числі й обмеження пенсії максимальним розміром.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права містяться в постановах Верховного Суду України, зокрема в постанові від 28.04.2015 року (справа № 21-176а15), від 30.01.2012 року (справа № 21-139а11), в яких Верховний Суд України зазначає, що зміни умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (№2262-XII) та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а норми інших законів не підлягають застосуванню щодо правового регулювання умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби.

Виходячи з цього відсутні правові підстави для здійснення відповідачем обмеження пенсії позивача граничним розміром, а дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким з 01.06.2016 року обмежено розмір пенсії позивача до 70% грошового забезпечення, а також відмови у проведенні перерахунку пенсії до 90% грошового забезпечення, є протиправними.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Спосіб захисту порушеного права та захисту інтересу позивача якій обрано судом повинен бути ефективним.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

В даному випадку ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, є спосіб обраний позивачем.

Отже, суд вважає, що внаслідок проведення перерахунку протиправно обмежено виплату пенсії позивача максимальним розміром, а також відмови здійснити відповідний перерахунок відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим такі його дії слід визнати протиправними, а тому поновлення порушених прав позивача на належне пенсійне забезпечення має бути здійснено шляхом покладення на відповідача обов'язку провести доплату різниці в пенсії позивача між нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.01.2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19 Конституції України, ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провизнання протиправною відмову в перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії головного управління пенсійного фонду України у Дніпропетровської області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), щодо відмови у перерахунку пенсії без обмеження її максимального розміру.

Зобов'язати головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити, починаючи з 01.01.2017 року, перерахунок та виплату різниці в пенсії за минулий час призначеної ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) пенсії без обмеження її максимального розміру в розмірі 90% суми грошового забезпечення визначеної у довідці про перерахунок пенсії від 10.10.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Новік