Справа № 804/5504/17
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2018 року Справа № 804/5504/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2,
представника позивача: представника відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "С" від 14.08.2017 року № НОМЕР_3 про сплату 1,00 гривень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року відкрито провадження про справі та призначено її до судового розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Зазначив, що направлення на перевірку було здійснено не на ту особу. Акт перевірки був надісланий у поганій якості, є нерозбірливим та нечитабельний. Крім того, у направленому позивачу акті міститься додатки на 2 аркушах, проте до суду відповідачем було надано на 5 аркушах. Позивачу про порушення не було відомо. У даний відрізок часу, після перевірки позивач використовує та вже здійснює касові операції, а також застосовується книга обліку розрахункових операцій (далі - РРО).
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, надав письмові заперечення та відзив на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки за результатами проведеної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензії, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) було складено акт №0214/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 від 20.07.2017 року, за висновками, якого встановлено порушення ФОП ОСОБА_6 п.1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) та п.2.2, п.2.6 гл. 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004 року № 637 (із змінами та доповненнями). Під час проведення перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган діяв у межах норм чинного законодавства України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
На підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, наказу «Про проведення фактичної перевірки» від 10.07.2017 року №3552-п, направлень на проведення фактичної перевірки від 10.07.2017 року № 9856, №9857, розпочато фактичну перевірку торгового приміщення за адресою: м. Дніпро, вул. Пушкіна, 8-а, в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_5.
Відповідно до вимог п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу перед проведенням перевірки предявили фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 службові посвідчення посадових осіб, направлення на проведення перевірки, вручили копію наказу про проведення фактичної перевірки, що засвідчено особистим підписом ОСОБА_7 в направленнях на перевірку від 10.07.2017 року № 9856 та №9857.
Фактична перевірка проводилася у присутності ФОП ОСОБА_5, про що свідчить відповідний запис в п.1.6 акту фактичної перевірки.
- п.1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями);
- п.2.2, п.2.6 гл. 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004 року № 637 (із змінами та доповненнями).
Від підписання акту №0214/04/36/14/РРО/НОМЕР_1, що зареєстрований 20.07.2017 року позивач відмовився, про що було складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки від 19.07.2017 року (а.с.81).
01.08.2017 року позивач звернувся до ГУ ДФС у Дніпропетровській області з запереченням на акт складений за результатами фактичної перевірки від 20.07.2017 року №0214/04/36/14/РРО/НОМЕР_1.
Рекомендованим листом позивач одержав відповідь ГУ Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про результати розгляду заперечення від 01.08.2017, яким позивачу повідомлено, що фактичну перевірку щодо нього проведено з дотриманням норм чинного законодавства України.
Згідно з п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду.
Щодо порядку проведення фактичної перевірки.
Згідно з пп.75.1.3. п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок, визначені статтею 81 ПК України, в другу чергу після наявності підстав для перевірки фактичної вимагають пред'явлення таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу; що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, ЛЯ найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Згідно абз.5 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України лише непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки
Тобто, Податковий кодекс України надає право платнику не допустити посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки, але за умови недотримання вимог п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України.
Відповідно до абз.б п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому пункту.81.1 статті 81, не дозволяється
При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки (абз.8 п.81.1 ст.81 ПК України).
Відповідно до п.86.5. ст.86 Податкового кодексу України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки.
Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.
У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.
Позивач зазначає, що ним акт перевірки безпосередньо після його складання не отримано, від підписання та від отримання акту він не відмовлявся. Акт про відмову у підписанні акту перевірки, якщо такий було складено контролюючим органом є недоставірним. Акт перевірки не вручався платнику податків, тому слід вважати дії відповідача протиправними. Суд не погоджується з обґрунтуваннями позивача, що перевірка та процедура вручення акту складено за наслідками такої перевірки, проведена з порушенням діючого законодавства.
В акті перевірки зазначено, що 19.07.2017 позивач відмовився від підпису, тому відповідно до п.86.5. ст.86 Податкового кодексу України примірник акту перевірки був направлений позивачу.
Наказ, направлення на перевірку були надані ФОП ОСОБА_5, який фактично й проводить розрахункові операції.
ФОП ОСОБА_5 на етапі допуску до перевірки не ставив питання про необґрунтованість її призначення та проведення. Допустив посадових осіб до перевірки.
Факт ознайомлення з наказом та направленням, як вже зазначалося вище, підтверджується особистим підписом ФОП ОСОБА_5
Відповідно, не знайшли свого підтвердження обґрунтування позивача щодо порушення порядку проведення фактичної перевірки та вручення ФОП ОСОБА_5 акту перевірки від 20.07.2017 року.
По суті встановлених правопорушень суд зазначає про таке.
Підприємством, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформлення касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.
Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
При цьому, абз. 3 п.п. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні встановлено, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.
Оприбуткуванням готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну силу її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій (п.п. 1.2. глави 1 положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні).
У разі проведеним готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки (здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою, визначені Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджено постановою правління НБУ № 637 від 15.12.2004.
Відповідно до вимог п. 2.6 вказаного Положення, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.
У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
Відповідно до абз. 5 зазначеного пункту, суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.
Згідно з пунктом 3.3 Положення № 637, приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.
Пунктом 4.2 Положення № 637 також передбачено, що усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.
Згідно з п. 4.3 Положення № 637, записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. За відсутності руху готівки в касі протягом
робочого дня записи в касовій книзі в цей день можуть не провадитися. Щоденно в кінці робочого дня касир підсумовує операції за день, виводить залишок готівки в касі на початок наступного дня і передає до бухгалтерії як звіт касира другі примірники, що є відривною частиною аркуша касової книги (копію записів у касовій книзі за день), з прибутковими і видатковими касовими ордерами під підпис у касовій книзі.
Таким чином, вимога норми абзацу першого щодо оприбуткування готівки у день одержання готівкових коштів стосується кожного із зазначених способів проведення готівкових розрахунків.
Вказаними правовими нормами передбачено два способи оприбуткування готівки у касі підприємства: у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків у разі використання РРО та у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів за наявності каси.
Відповідно до Положення №637 касова книга документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі. А відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР та п. 1.2 Положення № 637, КОРО прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).
Отже, КОРО та касова книга це різні книги обліку, які відображають різні форми оприбуткування готівки, однак ведення однієї не виключає ведення іншої книги.
Оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у прибуткових касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі.
Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність.
Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що в присутності ФОП ОСОБА_7 відповідачем була проведена фактична перевірка торгового приміщення, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Пушкіна, 8а, в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_7
Чеків щодо вказаного телефону позивачем надано не було, інформацію щодо вказаного телефону в книзі обліку доходів не зазначено.
Факт продажу товару без застосування реєстратора розрахункових операцій позивачем не заперечувався, зауважень до акту перевірки останній не вказав, про що зазначено в п.4.1 Акту перевірки.
У наданих запереченнях на акт перевірки від 01.08.2017 року позивач посилався на процесуальні порушення щодо вручення ФОП ОСОБА_7 акту перевірки та вказував на те, що не може ознайомитись з матеріалами перевірки та примірником акту належної та читабельної якості.
Відповідальність за вищезазначені порушення, передбачена абз. 3 ст.1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» - у пятикратному розмірі суми неоприбуткованої готівки.
Слід зазначити, що штрафні санкції, які встановлені ст. 1 Указу № 436/95 за порушення норм п. 2.6 Положення № 637, є адміністративно-господарськими санкціями, оскільки підпадають під визначення цих санкцій згідно зі ст. 238 Господарського кодексу України.
Частиною 1 ст.250 цього Кодексу встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
Частиною 2 цієї статті, якою ця стаття доповнена Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02 грудня 2010 року № 2756-VI, із сфери її дії виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи. Таким чином, з дати вчинення позивачем порушень строки, встановлені ч.1 ст. 250 Господарського кодексу України, які поширюються на такі правопорушення не були пропущені.
Аналогічна правова позиція у спорах цієї категорії висловлена у постановах Верховного Суду України від 26 лютого 2013 року (справи №№ 21-7а13, 21-35а13) та від 12 листопада 2013 року № 21-370а13.
Щодо посилання позивача про те, що йому було надіслано акт №0214/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 від 20.07.2017 року у поганій якості, нерозбірливий та нечитабельний, а також, що у направленому позивачу акті міститься додатки на 2 аркушах, проте до суду відповідачем було нагадано на 5 аркушах, то під час розгляду справи в судовому засіданні було оголошено перерву для ознайомлення позивачем із матеріалами справи та відповідно з актом №0214/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 від 20.07.2017 року та всіма додатками до нього.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі.
Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень ст. 139 КАС України судовий збір не підлягає відшкодуванню позивачу.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 КАС України, суд

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 15.02.2018 року.

Суддя В.В ОСОБА_1