Справа № 804/9169/16
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2017 р. Справа № 804/9169/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідачаОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради до Східного офісу Держаудитслужби про скасування пунктів вимоги, -
26.12.2016 року Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного офісу Держаудитслужби, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.07.2017 року просить:
- скасувати вимоги щодо усунення порушень законодавства, викладених у пунктах 1-2 та 4-6 у листі Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 04.08.2016 року № 04-04.1-05-15/6361.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що за результатами ревізії позивача складено Акт № 04.1-20/4 від 05.07.2016 року, згідно з висновками якого ревізією встановлено, що Управлінням соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради допущено порушення використання коштів, виділених з Державного бюджету на компенсацію у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та окремих питань фінансово-господарської діяльності управління за період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року. На підставі зазначеного Акту відповідачем надіслано лист від 04.08.2016 року №04-04.1-05-15/6361, відповідно до якого позивача зобов'язано усунути виявлені порушення законодавства в установленому порядку. Позивач вважає пункти 1-2 та 4-6 вимоги протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов.
Відповідач - Східний офіс Держаудитслужби проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи, та згідно яких обов'язкова вимога, пункти якої оскаржуються позивачем, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області (правонаступником якої являється - Східний офіс Держаудитслужби) на виконання пункту 2.5 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України на І квартал 2016 року на підставі повідомлення про проведення ревізії від 17.03.2016 року №04-04.1-05-15/2342 та направлення від 29.04.2016 року №538, виданого начальником ДФІ в Дніпропетровській області, проведено ревізію використання коштів, виділених з Державного бюджету на компенсацію підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та окремих питань фінансово-господарської діяльності управління за період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року, про що складено Акт № 04.1-20/4 від 05.07.2016 року, який був підписаний із запереченнями.
15 липня 2016 року вказані заперечення були направлені на адресу Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, проте листом від 01.08.2016 року № 04-04.1-05-15/6256 «Про направлення висновків на заперечення до акта ревізії» позивача повідомлено, що заперечення по даному питанню не приймаються.
В подальшому, відповідачем пред'явлено до виконання вимогу, оформлену листом від 04.08.2016 року №04-04.1-05-15/6361 «Щодо усунення порушень законодавства», яку частково оскаржує позивач.
Так, проведеною відповідачем ревізією встановлені порушення, які відображені у відповідних пунктах вимоги від 04.08.2016 року № 04-04.1-05-15/6361, зокрема:
- п. 1 в порушення абз. 2 п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, Управлінням праці в період з 01.10.2014 року по 31.03.2016 року необгрунтовано призначено та виплачено з Державного бюджету щомісячної адресної допомоги 25-м внутрішньо переміщеним особам, які мали житлові приміщення, розташовані в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення АТО та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету на суму 270543,80 грн.;
- п. 4 в порушення п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, Управлінням праці в період з 01.10.2014 року по 31.03.2016 року необгрунтовано призначено та виплачено з Державного бюджету щомісячної адресної допомоги 3-м внутрішньо переміщеним особам, як працевлаштованим, в той час, коли за даними Головного управління ДФС України, цими особами не сплачувався єдиний соціальний внесок, що призвело до матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету на суму 6957,94 грн.;
- п. 5 в порушення п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, п. 7 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996 XIV, Управлінням праці необгрунтовано виплачено з Державного бюджету компенсацію 5 підприємствам, установам та організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, через невірне визначення його розміру та допущення інших помилок, що призвело до внесення недостовірними даних до поданих звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, що призвело до матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету на суму 5548,98 грн.;
- п. 6 в порушення абз. 3-5 п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 79 «Деякі питання оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», абз. 4 п. 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, Управлінням праці необгрунтовано призначено та виплачено з Державного бюджету щомісячної адресної допомоги 5-м внутрішньо переміщеним особам, фактичне місце проживання яких не підтверджено перевірками Жовтневого районного відділу Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, що спричинило Державному бюджету матеріальної шкоди (збитків) на суму 4412,39 грн.
Не погодившись з пунктами 1- 2 та 4 6 вимоги відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-XII (далі - Закон № 2939-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 2939-XII, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Згідно зі статтею 2 Закону № 2939-XII, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю субєктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.
Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами частини1 статті 4 Закону № 2939-XII, інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 868 утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.
Відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43 (даліПоложення №43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Згідно з пунктом 3 Положення №43, основними завданнями Держаудитслужби є, зокрема: 1) забезпечення формування і реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; 3) здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.
Пунктом 4 Положення №43 передбачено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: здійснює контроль у міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах, субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи); реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, інспектування (ревізії); здійснює контроль за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності, станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів, станом внутрішнього контролю в інших підконтрольних установах, усуненням виявлених недоліків і порушень; вживає в межах повноважень, передбачених законом, заходів до усунення виявлених недоліків та запобігання їм у подальшому, а саме: проводить аналіз стану дотримання фінансової та бюджетної дисципліни, виявляє причини та умови, що призвели до недоліків і порушень, готує рекомендації та пропозиції щодо їх усунення і запобігання їм у подальшому; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Як встановлено у пунктах 6-7 Положення № 43, Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.
Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Наведені норми кореспондуються з положеннями пунктів 7, 10, 13 статті 10 Закону України №2939-ХІІ, згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право: предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.
Законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обовязковими для виконання службовими особами обєктів, що контролюються (частина 2 статті 15 Закону України №2939-ХІІ).
Системний аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
Разом з тим, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно із методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
З оскаржуваних пунктів вимоги управління Східного офісу Держаудитслужби від 04.08.2016 року № 04-04.1-05-15/6361 вбачається, що органом державного фінансового контролю виявлено збитків на загальну суму 327800,76 грн.
Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, вони відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом органу державного фінансового контролю та, як наслідок, вирішується питання стосовно правомірності визначення розміру збитків, а не в порядку визнання такої вимоги протиправною та її скасування.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 9 червня 2015 року (справа № 2а/2570/614/2012, 21-54а15), 23 червня 2015 року (справа № 818/1858/14, 21-358а15), від 17 листопада 2015 року (справа № 21-3498а15), від 2 грудня 2015 року (справа № 21-3609а15) та від 27 січня 2016 року (справа № 2а-4367/10/0770).
У відповідності до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана вимога сама по собі не породжує для позивача жодних обовязків в частині відшкодування збитків, а позивачем обраний невірний спосіб захисту порушеного права, у звязку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
В ході розгляду справи відповідачем було доведено правомірність винесення оскаржуваного рішення, у звязку із чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради до Східного офісу Держаудитслужби про скасування пунктів вимоги відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1