Справа № 815/5727/17
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5727/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

за участю секретаря - Марчук Ю.В.,

за участю сторін: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКАВА до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій, податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю УКРКАВА (далі Позивач або ТОВ «УКРКАВА») з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі Відповідач або ГУ ДФС в Одеській області) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю НОМЕР_1 від 23.10.2017 року, скасування рішення №009230/307 від 23.10.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.10.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що оскаржувані рішення були прийняті за внаслідок документальної планової виїзної перевірки ТОВ «УКРКАВА» податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, валютного - за період 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування - за період 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, яка була проведена в період з 15.08.2017 року по 27.09.2017 року і за результатами якої було складено акт перевірки №000541/15-32-14-08/31541491 від 04.10.2017 року.

Так, між Позивачем та фізичними особами були укладені договори цивільно-правового характеру про надання послуг. При укладанні зазначених договорів сторони керувались чинним законодавством України

Відповідач не маючи на то підстав та законних прав самостійно перекваліфікував цивільно-правові відносини у трудові, на підставі чого було сформовано та складено вимогу про сплату боргу, прийняте рішення про застосування штрафних санкцій та винесено податкове повідомлення-рішення.

Приймаючи спірні рішення, контролюючий орган на власний розсуд вирішив, як конкретному субєкту господарювання (Позивачу) слід організовувати господарську діяльність.

Так, при укладанні договорів ЦПХ між ТОВ «УКРКАВА» з фізичними особами про надання послуг сторони керувались чинним законодавством України. Зазначені договори, не містять ознак трудових договорів, зокрема: обовязку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години; обовязку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Сторони вправі за домовленістю визначати умови Договору на свій розсуд, якщо такі умови не суперечать чинному законодавству України. Оформлення результатів виконання робіт та прийняття робіт з боку підприємства підтверджено належним чином оформленими Актами виконаних робіт/наданих послуг.

Висновки контролюючого органу, про те, що винагорода за виконані роботи (надані послуги) нібито є зарплатою фізичних осіб, є хибними, оскільки, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, в грошовому виразі, яку за трудовим договором власник підприємства або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Фізичні особи, з якими ТОВ «УКРКАВА» уклало цивільно-правові договори, не перебували в трудових відносинах з ТОВ «УКРКАВА», підстав для визнання оплати за такими договорами в якості заробітної плати, відсутні. Оскільки укладені договори ЦПХ відносяться до цивільно - правових договорів та мають всі відповідні ознаки, вони не відносяться і не регулюють трудові відносини між сторонами, відповідно до яких виплачується заробітна плата.

Послуги за цивільно-правовими договорами, укладеними ТОВ «УКРКАВА» з фізичними особами, є юридично самостійними. Будь-яких доказів про наявність відповідних соціальних гарантій, пільг, компенсацій, повязаних із наявністю трудових відносин, контролюючим органом не наведено.

З боку ТОВ «УКРКАВА» за договорами ЦПХ були належним чином здійсненні усі обовязків платежі (сплата податків та зборів) до бюджету, які передбачені чинним законодавством України, що також підтверджується Актом перевірки, оскільки будь - яких порушень з цього приводу не вказано.

З наведених підстав Позивач вважає протиправними вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю НОМЕР_1 від 23.10.2017 року, рішення №009230/307 від 23.10.2017 року про застосування штрафних санкцій та податкове повідомлення-рішення № від 23.10.2017 року, у звязку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 09.11.2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду на 21.11.2017 року.

21.11.2017 року у відповідності до положень ст. 156 КАС України, провадження по справі було зупинено до 05.12.2017 року.

05.12.2017 року у відповідності до положень ст. 156 КАС України, провадження по справі було зупинено до 21.12.2017 року.

15.12.2017 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким КАС України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.10 Розділу VII Перехідних Положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи продовжено за правилами, що передбачені новою редакцією КАС України і ухвалою суду від 21.12.2017 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Перше судове засідання призначено на 11.01.2018 року.

Крім того, 21.12.2017 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що ТОВ «УКРКАВА» було укладено договори з фізичними особами на виконання робіт (надання послуг), характер яких притаманний трудовому договору, а саме: в договорах ЦПХ передбачалися виконання функцій, властивих саме найманому працівнику згідно класифікатору професій, тобто спрямовані не на досягнення кінцевого результату, а на процес виконання функцій. Фізичні особи підпорядковувалися внутрішньому трудовому розпорядку підприємства, конкретним його посадовим особам, режиму роботи. Сума винагород за договорами ЦПХ відображалася в відомостях нарахування заробітної плати.

В договорах ЦПХ, засвідчено, що режим праці Виконавця встановлюється Замовником з реєстрацією в журналі обліку відпрацьованих людино-годин.

В штатному розкладі підприємства є наступні підрозділи: виробничий відділ, цех обжарювання кави, цех екстракції та обжарювання кави, цех сушки та агломерації, цех фасовки готової продукції, відділ головного технолога, віддіоголовного інженеру, енергетика, відділ кадрів,відділ логістики та постачання, адміністративно-господарський відділ ,виробнича лабораторія , відділ складського господарства тощо. Тобто в договорах ЦПХ як послуги визначено трудову функцію (посаду (професію), спеціальність, кваліфікацію), і ці особи фактично виконували функціональні обовязки за штатною посадою (професією).

В актах прийому-передачі робіт на виконання роботи немає конкретно описаної прийнятої роботи, етапу роботи, немає конкретно визначеного результату роботи.

Таким чином, винагорода за виконані роботи (надані послуги) є зарплатою фізичних осіб з відповідним оподатковуванням, а не винагородою по цивільно-правовому договору. Умови цивільно-правового договору відповідають обовязковим умовам трудового договору, а права й обовязки сторін цього договору правам і обовязкам працівника й роботодавця.

Виходячи з вищевикладеного, суми нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, відображаються у звітності не в повному обсязі згідно з даними бухгалтерського обліку платника.

Платником порушено ч.2 ст.9 Закону України про «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI із змінами та доповненнями.

За даними щомісячних Звітів про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування ТОВ «УКРКАВА» включено суми винагороди за виконані роботи (надані послуги) за цивільно-правовими договорами, на які нараховано та з яких утримано єдиний внесок.

В порушення ч.1 п.1 ст.7, п.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI із змінами та доповненнями та ч.1 ст.837, ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІV платником зайво нараховано суми винагород фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, на які нараховується та з яких утримується єдиний внесок, за 2014 рік в сумі 277 104,83 грн., за 2015 рік в сумі 2099367,80 грн.

Крім того, перевіркою було встановлено порушення порядку заповнення Розділу II Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) в частині оподаткування військовим збором, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 та п.119.2 ст.119, п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, податкова звітність про суми доходів нарахованого (сплаченого) на користь платників податків податку та суми утриманого з них податку за період з 1-4 квартал 2015 року, 1-2 квартал 2016року, 4 квартал 2016 року надавалася з помилками та недостовірними відомостями.

26.12.2018 року від представника Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій було додатково зазначено, що відповідно до діючого законодавства України органам ДФС та Управлінню не надано право втручання у господарську діяльність платників податків, самостійно кваліфікувати правовідносини, трактування на свій розсуд господарських правовідносин та договорів, здійснення тлумачення правочинів та визнання договорів - удаваними правочинами.

ТОВ «УКРКАВА» не видавало наказів про прийняття на роботу фізичних осіб, з якими було укладено договори ЦПХ, не заповнювало та не вело їх трудові книжки.

Важливою є та обставина, що платежі за Договорами ЦПХ - винагорода фізичним особам за виконання ними взятих на себе договірних зобовязань - не можуть характеризуватись як заробітна плата з огляду на те, що виплатам заробітної плати в рамках трудових відносин притаманні гарантії, повязані зі змінами істотних умов праці, збереженням рівня оплати праці та незмінністю трудових функцій (обсягу роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою).

Проте, відносини між ТОВ «УКРКАВА» та контрагентами - фізичними особами характеризуються змінністю обсягів договірних зобовязань та, відповідно, різними обсягами винагороди контрагентів - фізичних осіб залежно від взятих на себе на підставі договору та належно виконаних обовязків.

В судовому засіданні 07.02.2018 року представник Позивача підтримав адміністративний позов у повному обсязі та просив задовольнити його з підстав, викладених в тексті позовної заяви та відповіді на відзив.

В судовому засіданні 07.02.2018 року представник Відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених в тексті відзиву.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення на нього, судом встановлено наступне.

В період з 15.08.2017 року по 27.09.2017 року було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «УКРКАВА» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, валютного - за період 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування - за період 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, за результатами якої було складено акт перевірки №000541/15-32-14-08/31541491 від 04.10.2017 року (т. 1 а.с. 13-52).

Перевіркою встановлено, що первинними документами, відповідно до яких обліковуються суми, на які нараховується єдиний внесок, є табелі обліку використання робочого часу, зведені відомості по нарахуванню заробітної плати, касові книги та додатки до касових звітів , виписки банку та додатки до них, платіжні відомості для зарахування заробітної плати на карткові рахунки працівників, накази по особовому складу, обігово- сальдові відомості по рахунку « 66», договори цивільно-правового характеру та акти прийому-передач виконаних робіт та наданих послуг, копії виписок з акта огляду в медико-соціальній експертній комісії.

За даними щомісячних Звітів про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування ТОВ «УКРКАВА», суми нарахованої заробітної плати (доходу) особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), на яку нараховується єдиний внесок та з якої утримується єдиний внесок, відображено у звітності не в повному обсязі, чим було занижено фонд оплати праці : за 2014 рік в сумі 277 104,83 грн., за 2015 рік в сумі 2 099 367,80 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що ТОВ «УКРКАВА» було укладено договори з фізичними особами на виконання робіт (надання послуг), характер яких притаманний трудовому договору, а саме: в договорах ЦПХ передбачалися виконання функцій, властивих саме найманому працівнику згідно класифікатору професій, тобто спрямовані не на досягнення кінцевого результату, а на процес виконання функцій. Фізичні особи підпорядковувалися внутрішньому трудовому розпорядку підприємства, конкретним його посадовим особам, режиму роботи. Сума винагород за договорами ЦПХ відображалася в відомостях нарахування заробітної плати.

За даними щомісячних Звітів про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування ТОВ «УКРКАВА» включено суми винагороди за виконані роботи (надані послуги) за цивільно-правовими договорами, на які нараховано та з яких утримано єдиний внесок.

Так, Актом перевірки, серед іншого, встановлені наступні порушення:

1. В порушення ч.1 п.1 ст.7, п.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України про «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI із змінами та доповненнями та ч.1 ст.837, ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІV платником зайво нараховано суми винагород фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, на які нараховується та з яких утримується єдиний внесок, за 2014 рік в сумі 277 104,83 грн., за 2015 рік в сумі 2099367,80 грн.;

2. Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску на суми заробітної плати, встановлено порушення вимог ч.1 п.1 ст.4, ч.2 п.2 ст.6, ч.1 п.1 ст.7, п.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-IV, а саме: ТОВ УКРКАВА занижено суму нарахованого єдиного внеску з урахуванням понижуючого коефіцієнту у розмірі 37,18% , який нараховується на фонд оплати праці, за 2014 рік в сумі 103027,58 грн., за 2015 рік в сумі 531 167,51 грн.;

3. Перевіркою правильності утримання єдиного внеску із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору встановлено порушення вимог ч.2 п.1 ст.6, ч.1 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-IV, занижено єдиний внесок у розмірі 3,6% за 2014 рік в сумі 9975,77 грн., за 2015 рік в сумі 75577,24 грн.;

4. Перевіркою встановлено порушення вимог ч.1 п.1 ст.7, п.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-IV, а саме: платником зайво нараховано суму єдиного внеску у розмірі 34,7% за 2014 рік в сумі 96155,37 грн., за 2015 рік в сумі 495738,40 грн. та зайво утримано єдиного внеску у розмірі 2,6% за 2014 рік в сумі 7204,73 грн., за 2015 рік в сумі 54583,56 грн.;

5. Перевіркою встановлено порушення порядку заповнення Розділу II Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма N 1ДФ) в частині оподаткування військовим збором, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 та п.119.2 ст.119, п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, податкова звітність про суми доходів нарахованого (сплаченого) на користь платників податків податку та суми утриманого з них податку за період з 1-4 квартал 2015 року, 1-2 квартал 2016року, 4 квартал 2016 року надавалася з помилками та недостовірними відомостями.

На підставі зазначеного акту перевірки Відповідачем було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю НОМЕР_1 від 23.10.2017 року (т. 1 а.с. 80), рішення №009230/307 від 23.10.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (т. 1 а.с. 81), податкове повідомлення-рішення № від 23.10.2017 року (т. 1 а.с. 83).

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Податкового кодексу України та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до положень ч.1 п.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску, серед іншого є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Відповідно до ч.2 п.1 ст.6 та ч. 2 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

Згідно з ч.1 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства. Нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»). Адміністрування єдиного соціального внеску включає в себе ідентифікацію, облік платників ЄСВ та обєктів оподаткування, сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою ЄСВ відповідно до законодавства. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 «Про Державну фіскальну службу України» Державна фіскальна служба України здійснює адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів, єдиного внеску в порядку, встановленому законом.

Як встановлено судом, зі змісту акту перевірки вбачається, що ТОВ «УКРКАВА» було укладено договори з фізичними особами на виконання робіт (надання послуг), характер яких притаманний трудовому договору, а саме: в договорах ЦПХ передбачалися виконання функцій, властивих саме найманому працівнику згідно класифікатору професій, тобто спрямовані не на досягнення кінцевого результату, а на процес виконання функцій. Фізичні особи підпорядковувалися внутрішньому трудовому розпорядку підприємства, конкретним його посадовим особам, режиму роботи. Сума винагород за договорами ЦПХ відображалася в відомостях нарахування заробітної плати. За даними щомісячних Звітів про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування ТОВ «УКРКАВА» включено суми винагороди за виконані роботи (надані послуги) за цивільно-правовими договорами, на які нараховано та з яких утримано єдиний внесок.

В період з 08.01.2014 року по 23.12.2015 року між Позивачем та фізичними особами (т. 1 а.с. 161-178) було укладено 560 договорів цивільно-правового характеру про надання послуг, на виконання яких було складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т. 1 а.с. 179-250, т. 2, т. 3, т. 4, т. 5, т. 6 а.с. 1-159).

Відповідно до зазначених договорів, які по своїй суті та змісту є ідентичними, Замовник (ТОВ «УКРКАВА» в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, доручає Виконавцеві (фізичні особи), а Виконавець бере на себе зобовязання за завданням Замовника надати послуги. В кожному з договорів прописані строки надання послуг, можливість надання Виконавцю приладів та інструментів Замовника шляхом підписання акту приймання-передачі, зазначено про зобовязання Замовника своєчасно прийняти і оплатити надані послуги. Крім того в кожному з договорів зазначено, що він не носить характеру трудового договору і на нього, відповідно, не поширюється дія норм чинного в Україні трудового законодавства. Передбачено проходження Виконавцем медогляду з наданням довідки про стан здоровя, забезпечення його спецодягом з боку Замовника. Виконавець бере на себе відповідальність за забезпечення власної безпеки при виконанні робіт, обумовлених у даному Договорі, з дотриманням норм охорони праці, виробничої санітарії, пожежної безпеки, електробезпеки та екології та зобов'язується виконувані роботу відповідно до виданої Замовником технологічної документації, а у разі заподіяння шкоди майну Замовника або шкоди його працівникам з вини Виконавця, останній зобовязується відшкодувати збиток у повному обсязі. Крім того, у межах строку, визначеного Договорами, Виконавець зобовязується на свій ризик надавати послуги (виконати роботи) обумовлені таким Договором, до 1 числа наступного місяця, надавати Замовникові для підписання Акти здачі-прийманні наданих послуг, а Замовник зобовязується прийняти належним чином надані послуги та у разі відсутності зауважень підписувати вищевказані Акти у 5 (пяти) денний термін з дня надання Виконавцем відповідних Актів.

Аналізуючи зміст договорів цивільно-правового характеру, суд зазначає, що фізична особа має право самостійно вибирати, в якій сфері і на якій посаді (роботі) воно буде працювати як найманий працівник за трудовим договором або фізична особа яка буде надавати послуги відповідно до договору ЦПХ. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст укладених Договорів не суперечить чинним нормативно-правовим актам. ТОВ «УКРКАВА» не видавало наказів про прийняття на роботу фізичних осіб, з якими було укладено договори ЦПХ, не заповнювало та не вело їх трудові книжки.

Відповідно ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основними ознаками, що відрізняють трудові та цивільно-правові відносини є:

в трудових відносинах важливим є процес трудової діяльності, її організація, а в цивільно-правових не важливий процес організації праці, натомість важливим є результат роботи;

виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик;

за трудовим договором працівника приймають до штату за певною кваліфікацією, професією, посадою, йому гарантуються заробітна плата, гарантії, пільги, компенсації які передбаченні чинним законодавством України, тоді як за цивільно-правовим договором оплачується результат роботи, і відносини сторін обмежуються лише виконанням роботи та передачею і оплатою її результату;

за трудовим договором відповідальність працівника чітко визначена нормами чинного законодавства, тоді як в цивільно-правовому договорі відповідальність встановлюється за згодою сторін. Тобто відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпПУ та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульоване чинним законодавством України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що зазначені договори не є трудовими договорами у розумінні Кодексу законів про працю України, оскільки відсутні основні критерії, за якими їх можливо кваліфікувати як трудові договори.

Судом встановлено, що укладені Договори цивільно-правового характеру між ТОВ «УКРКАВА та фізичними особами, не містять обовязку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години; не містять обовязку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; не містять регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу. Укладені договори були спрямовані на отримання результату роботи. На виконання зазначених договорів було складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг). Відповідно до змісту договорів Виконавець бере на себе відповідальність за забезпечення власної безпеки при виконанні робіт. Як встановлено судом, оплачувався лише результат роботи, відносини сторін обмежувались лише виконанням роботи та передачею і оплатою її результату. Відповідальність сторін була прописана в договорах за згодою сторін. Зі змісту договорів вбачається, що відсутні жодні посилання на норми трудового законодавства.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто правочин (укладений договір) є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу, а також недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідач самостійно перекваліфікував цивільно-правові відносини у трудові, на підставі чого було сформовано та складено вимогу про сплату боргу, прийняте рішення про застосування штрафних санкцій.

Приймаючи спірні рішення, контролюючий орган на власний розсуд вирішив, як конкретному субєкту господарювання (позивачу) слід організовувати господарську діяльність.

Сторони вправі за домовленістю визначати умови Договору на свій розсуд, якщо такі умови не суперечать чинному законодавству України. Оформлення результатів виконання робіт та прийняття робіт з боку підприємства підтверджено належним чином оформленими Актами виконаних робіт/наданих послуг.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15.09.2015 року у справі №812/2028/13-а, зазначив, що субєкт господарювання вправі на власний розсуд організовувати виконання статутних завдань, в тому числі і шляхом укладення договорів цивільно-правового характеру

Висновки контролюючого органу, про те, що винагорода за виконані роботи (надані послуги) нібито є зарплатою фізичних осіб, є хибними, оскільки, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, в грошовому виразі, яку за трудовим договором власник підприємства або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Фізичні особи, з якими ТОВ «УКРКАВА» уклало цивільно-правові договори, не перебували в трудових відносинах з ТОВ «УКРКАВА», підстави для визнання оплати за такими договорами в якості заробітної плати, відсутні. Оскільки укладені договори ЦПХ відносяться до цивільно-правових договорів та мають всі відповідні ознаки, вони не відносяться і не регулюють трудові відносини між сторонами, відповідно до яких виплачується заробітна плата.

Послуги за цивільно-правовими договорами, укладеними ТОВ «УКРКАВА» з фізичними особами, є юридично самостійними, жодних доказів про наявність відповідних соціальних гарантій, пільг, компенсацій, повязаних із наявністю трудових відносин, контролюючим органом не наведено, а з боку ТОВ «УКРКАВА» за договорами цивільно-правового характеру були належним чином здійсненні усі обовязків платежі (сплата податків та зборів) до бюджету, які передбачені чинним законодавством України, що також підтверджується Актом перевірки, оскільки жодних порушень з цього приводу не вказано.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю НОМЕР_1 від 23.10.2017 року та рішення №009230/307 від 23.10.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску підлягають скасуванню, оскільки суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування ТОВ «УКРКАВА», суми нарахованої заробітної плати (доходу) особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), на яку нараховується єдиний внесок та з якої утримується єдиний внесок, відображено у звітності в повному обсязі.

Стосовно скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.10.2017 року суд зазначає наступне.

В перевіряємому періоді податкові розрахунки форми 1 ДФ (І - ІV квартали 2014 року), форма яких затверджена Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 № 49 не містять інформації щодо обєкту оподаткування військовим збором ( загальних сум нарахованого (виплаченого )доходу та сум нарахованого (перерахованого) військового збору.

Перевіркою дотримання встановленого порядку заповнення Розділу II Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) в частині оподаткування військовим збором встановлено наступне : платником податку помилково завищений фонд військового збору за період з 1-4 квартал 2015 року , 1-2 квартал 2016року, 4 квартал 2016 року:

1 квартал 2015- завищення фонду на 10843,56 грн., за рахунок помилково включених сум по вагітності та пологам;

2 квартал 2015- завищення фонду на 26451,86 грн., за рахунок помилково включених сум по вагітності та пологам, матеріальної допомоги та сум по мобілізації;

3 квартал 2015- завищення фонду на 30010,66 грн., за рахунок помилково включених сум по вагітності та пологам, та сум по мобілізації;

4 квартал 2015- завищення фонду на 2130,00 грн., за рахунок помилково включених сум матеріальної допомоги;

1 квартал 2016- завищення фонду на 2515,56 грн., за рахунок помилково включених сум лікарняних, що виплачуються за рахунок коштів ФСС;

2 квартал 2016- завищення фонду на 15721,02 грн., за рахунок помилково включених сум по вагітності та пологам;

4 квартал 2016- завищення фонду на 1900,00 грн., за рахунок помилково включених сум.

Перевіркою встановлено порушення порядку заповнення Розділу II Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма N 1ДФ) в частині оподаткування військовим збором, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 та п.119.2 ст.119, п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, податкова звітність про суми доходів нарахованого (сплаченого) на користь платників податків податку та суми утриманого з них податку за період з 1-4 квартал 2015 року, 1-2 квартал 2016року, 4 квартал 2016 року надавалася з помилками та недостовірними відомостями.

Відповідно до п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Враховуючи що Позивачем було порушено порядок заповнення Розділу II Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) в частині оподаткування військовим збором зазначались недостовірні відомості, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення рішення № від 23.10.2017 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 гривень є правомірним.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до платіжного доручення №2259 від 06.11.2017 року Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн.

У звязку з частковим задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКАВА судових витрат зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в загальному розмірі 1591,84 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКАВА (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 14-а, ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про скасування вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій, податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю - НОМЕР_1 від 23.10.2017 року скасувати.

Рішення № від 23.10.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКРКАВА (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 14-а, ) судові витрати у розмірі 1591,84 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 12.02.2018 року.

Суддя А.А. Радчук.

.