Справа № 523/8299/17
Суддя: Виноградова Н. В.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/8299/17
Провадження №2-а/523/126/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2018 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Виноградової Н.В.

при секретарі - Одарія В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: державний нотаріус Четвертої державної нотаріальної контори Бойченко Олена Євгенівна про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: державний нотаріус Четвертої державної нотаріальної контори Бойченко Олена Євгенівна про зобов'язання вчинити певні дії, а саме: зобов'язати Управління Державної реєстрації прав на нерухоме майно зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я - ОСОБА_4, на підставі копії свідоцтва про право власності на житло, зпосвідченого КП «Міським агентством з приватизації житла» виданого на підставі посвідченого Розпорядження органу приватизації від 17.06.2008 року; Відповідь відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за № 3-22-17 від 20.04.2017 року за особистим підписом начальника відділу ОСОБА_5 про відмову в реєстрації квартири з посиланням на ст. 19 Конституції України та судові рішення судів першої інстанції та Апеляційного суду - визнати неправомірною; Зобов'язати Управління Державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_2 належної спадкодавцю - ОСОБА_4, померлому 13.06.2014 р. та перереєструвати право спадкоємця першої черги на 1/2 частину квартири ОСОБА_6, та права за ознаками правонаступництва - на підставі спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_7 на її 1/2 частину спірної квартири, відповідно трьох судових вищевказаних рішень, якими не визнано право позивача на спадщину в розмірі 1/2 частини квартири; Припинити право власності на квартиру АДРЕСА_2 у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 та ОСОБА_7

02.02.2018р. від позивача надійшла заява в якій уточнив позовні вимоги та просив зобов'язати Управління Державної реєстрації прав на нерухоме майно зареєструвати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 за померлим ОСОБА_8; Зобов'язати перереєструвати 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкової трансмісії на ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6. Крім того надав заяву зі зміста якої вбачається, що вимог до ОСОБА_3 позивач не має.

Свої вимоги обґрунтував тим, що позивач після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1., яка перед цим успадкувала після смерті сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2. 1/2 частину квартири під АДРЕСА_1 залишився заповіт на ім'я позивача. Так як позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про реєстрацію прав власності на частину нерухомого майна, однак останнім було відмовлено у зв'язку з відсутністю законних підстав.

Позивач надав заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи провести у його відсутність.

04.12.2017р. у судовому засіданні представник відповідача надав заперечення в яких просила у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради - відмовити у повному обсязі. Заперечення мотивовані тим, що позивачем порушено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки Заява із доданими до неї документами була подана через відділ документального та інформативного забезпечення Управління, а не державному реєстратору на особистому прийомі. Також представник відповідача зазначив, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.09.2016р. та ухвали апеляційного суду Одеської області від 22.11.2016 р. позивачу було відмовлено у визнанні права власності в порядку спадкування, тому законних підстав для державної реєстрації права власності на нерухоме майно немає.

Стосовно вимог позивача направлених на зобов'язання Управління здійснити певні дії, відповідач зазначив що спірного питання у позивача та Управління - не виникали, жодних рішень з оскаржуваного питання не приймалось, оскільки позивач не звертався з відповідною заявою та відповідними документами до державних реєстраторів Управління у передбаченому чинним законодавством порядку.

Третя особа у судове засідання не явилася в матеріалах справи є лист в якому просила розгляд справи провести у її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, що розпорядженням органу приватизації (управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради) від 17. 06. 2008 р. № 211548 задоволено заяву ОСОБА_9. і передано 2-кімнатну АДРЕСА_4 у приватну власність ОСОБА_9 і на підставі цього розпорядження управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло від 17. 06. 2008 р. на вказану квартиру на ім'я ОСОБА_9, що також підтверджується заявою про приватизацію житла, довідкою КП «Міське агентство з приватизації житла», розпорядженням органу від 17.06.2008р., довідкою про склад сім'ї, витягом із розпорядження № 466 від 11.07.2007р. та технічним паспортом виписаним на ім'я ОСОБА_9,

Однак, ОСОБА_9 не зареєстрував своє право власності на вказану квартиру у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2. помер ОСОБА_8. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому на праві власності АДРЕСА_5. При зверненні спадкоємців першої черги за законом до нотаріальної контори, а саме ОСОБА_7, як матері померлого (правонаступником якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3, із заявами про прийняття спадщини, з'ясувалося, що ОСОБА_9, 12.08.2013р., склав заповіт, за яким заповідав належну йому квартиру невідомій, сторонній особі, а саме ОСОБА_10 Зазначений заповіт було посвідчено Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 12.08.2013р., реєстровий номер № 2-104.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.12.2015р. позов ОСОБА_11, ОСОБА_1 до ОСОБА_10, третя особа Четверта одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним - задоволено. Заповіт, складений ОСОБА_8 від 12 серпня 2013 року, посвідчений Четвертою одеською державною нотаріальною конторою реєстровий номер № 2-104 - визнано недійсним.

Згідно ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_9 своєчасно не зареєстрував нерухомість у відповідності до порядку затвердженого наказом Мінюсту України № 75 від 07.02.2002 року через МБТІ, коли набуття права на власність була відсутня через Єдиний реєстр, а згодом і відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», також не включив до реєстру спірну квартиру, що не дає можливості позивачу визнання права власності на спадкове нерухоме майно, а саме - 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, після смерті спадкодавця - ОСОБА_6 - 30.04.2015 року, як правонаступнику, відповідно до її заповіту від 10.12.2014 року.

10.12.2014р. ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Бойченко Оленою Євгенівною, зареєстровано в реєстрі за № 3-768, згідно якого належну їй на праві приватної спільної часткової власності частку квартири АДРЕСА_3 заповіла ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 - померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом ДРАЦС у м. Одесі реєстраційної служби Одеського МУЮ, актовий запис № 4882.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина в частині квартири АДРЕСА_3.

Позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від імені ОСОБА_6 на належну померлому ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_12 частки квартири під номером АДРЕСА_4 спадкоємцем якого за законом була мати позивача ОСОБА_6, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав без правовстановлюючих документів на вказане майно.

13.02.2017р. державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Бойченко Оленою Євгенівною була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири під номером АДРЕСА_4 яка належить померлому 13.06.2014 року ОСОБА_9, спадкоємцем якого за законом була його мати ОСОБА_6, яка прийняла спадщину але не оформила своїх спадкових прав.

17.03.2017р. позивач звернувся до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради з заявою про реєстрацію майна в порядку спадкування за заповітом, яку було одержано Управлінням 20.03.2017р., згідно штампу.

20.04.2017р. Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради розглянуто звернення позивача щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_6 та відмовлено у реєстрації права власності, у зв'язку з тим, що згідно рішення суду від 27.09.2016 р. у визнанні права власності в порядку спадкування за ОСОБА_1 було відмовлено та відсутності правовстановлюючих документів, тому законних підстав для державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ним не вбачали.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 29 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а за ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки; майнові права є не споживною річчю; майнові права визнаються речовими правами.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За положеннями ч. 3 ст. 3 Закону України від 01. 07. 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Спадкуванням є перехід прав і обов'язків спадкодавця до спадкоємців (ст. 1216 ЦК України), а статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі права власності на квартиру, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на об'єкт нерухомості, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини, і легалізація цього права шляхом встановлення права власності не є завданням цивільного судочинства. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

За роз'ясненнями п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07. 02. 2014 р. № 5 незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Майновими правами, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 18. 11. 2015 р. у справі № 6-1858цс15, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

В ухвалі апеляційного суду Одеської області встановлено, що маючи майнові права стосовно вказаної квартири, яку приватизував ОСОБА_9 ці права не реалізував в повному обсязі та не зареєстрував своє право власності на вказану квартиру як на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку та відповідно не набув право власності на цю квартиру як на об'єкт нерухомості, і питання щодо реєстрації права власності вказаної квартири не було вирішено і після його смерті, що виключає визнання за позивачем право власності на квартиру як на об'єкт нерухомості в порядку спадкування за заповітом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, та іншими документами.

Частиною 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1.ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з вищевикладено, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки позивач просить Управління Державної реєстрації прав на нерухоме майно зареєструвати право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті померлого ОСОБА_8, а потім перереєструвати 1/2 частину квартиру АДРЕСА_3 в порядку трансмісії на ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6 (в порядку спадкування за заповітом).

Враховуючи вищенаведене та на підставі ст.ст. 9, 76-78, 243-246, 250, 271, 286 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа: державний нотаріус Четвертої державної нотаріальної контори Бойченко Олена Євгенівна про зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити.

Зобов'язати Управління Державної реєстрації прав на нерухоме майно зареєструвати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 за померлим ОСОБА_8.

Зобов'язати перереєструвати 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкової трансмісії на ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення було виготовлено та підписано 16.02.2018р.

Суддя