Справа № 750/12902/17
Суддя: Литвиненко І. В.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/220/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого – судді Литвиненко І.В.,

за участі секретаря судового засідання - Юрченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Чернігівського об’єднаного Управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

13.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить:

визнати дії відповідача щодо формування та надіслання вимоги до Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» щодо списання коштів на суму 355,00 грн. з рахунку Чернігівського об’єднаного Управління Пенсійного фонду України неправомірними;

стягнути з Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на рахунок позивача 355,00 грн. неправомірно знятих коштів;

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що відповідачем порушено процедуру виконання рішення про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження та не накладено арешт на кошти боржника. Також зазначає, що відповідач не мав права звертати стягнення на його кошти, оскільки звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом забороняється законом. Позивач вважає, що у відповідача не було правових підстав для стягнення витрат виконавчого провадження також і з тих підстав, що відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Стверджує, що рахунок № 7163 призначений для акумуляції збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування і на нього поширюється заборона нецільового використання коштів, встановлена статтею 73 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

Представник позивача до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Від представника відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких розгляд справи просить провести у його відсутність, позов не визнає.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

01.12.2017 року відповідачем, на підставі платіжної вимоги № 53241748/1 було списано з рахунку № 7163 відкритому в Чернігівській філії ПАТ «Державний ощадний банк України» грошові кошти в розмірі 355 грн. 00 коп. в рахунок погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження за виконавчими провадженнями з примусового виконання виконавчих листів за виконавчими провадженнями: № 53241748 - 71 грн.; № 54349444 – 71 грн.; 53444966 - 71 грн.; 55026440 -71 грн.; 51039945 – 71 грн.

Відповідно до частини п’ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною третьої статті 27 Закону встановлено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника – фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника – юридичної особи.

Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає можливості накладення арешту на майно чи кошти боржника при виконанні рішень немайнового характеру.

Рішення про стягнення виконавчого збору виконується в межах виконавчого провадження, при цьому Закон не містить норм, які передбачають необхідність відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в межах основного виконавчого провадження, а тому відповідачем не порушено процедуру стягнення виконавчого збору, встановлену Законом.

В силу положень частини другої статті 6 Закону, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частиною 7 розділу 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, при виконанні рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках, виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.

Отже, примусове виконання рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ органами казначейства, можливо лише за умови, що вказані органи здійснюють казначейське обслуговування коштів боржника, при цьому кошти, на які звертається стягнення, є бюджетними.

В судовому засіданні встановлено, що рахунок № 7163, з якого відповідачем списано кошти, обслуговується в Чернігівській філії ПАТ «Державний ощадний банк України». На даному рахунку зберігаються кошти, які не включаються до складу Державного бюджету України, а тому органи казначейства України не уповноважені виконувати рішення про списання коштів з цього рахунку, в зв’язку з цим на спірні правовідносини не поширюється дія статті 6 Закону.

Державний виконавець 17.11.2016 року листом № 02.01-25/1150/1 письмово звертався до позивача з вимогою надати інформацію про те, з якого саме рахунку можливо списання коштів виконавчого збору, однак позивач відмовився надавати вказану інформацію, посилаючись на те, що стягнення цих коштів не належить до компетенції відповідача. Таким чином, позивач як боржник по виконавчому провадженню свідомо відмовився від співпраці з відповідачем і, в такій спосіб, вчинив умисні дії, спрямовані на перешкоджання виконанню рішення про стягнення виконавчого збору.

Разом з тим, постанови про стягнення витрат виконавчого провадження № 750/12901/17 від 23.01.2018 року у ВП № 53241748, № 750/12500/17 від 03.01.2018 року у ВП № 54349444, № 750/12504/17 від 18.01.2018 року у ВП № 5344966,; 750/12501/17 від 19.01.2018 року у ВП № 51039945 позивачем вже оскаржувались та судом було ухвалено рішення про відмови у задоволенні цих позовів.

Таким чином наведені позивачем в адміністративному позові доводи і надані докази свідчать про безпідставність заявлених вимог, а тому даний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 9, 241-246, 255, 263, 295 України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову Чернігівського об’єднаного Управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними та стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст.. 295 КАС України.

Суддя І.В. Литвиненко