Справа № 810/575/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

12 лютого 2018 року м. Київ № 810/575/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позовну заяву Приватного підприємства «Михайлівський лан» до Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство «Михайлівський лан» з позовом до Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області, у якому позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 20.04.217 №10 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 30.09.2008 №4 «Про визнання права власності» за громадянином ОСОБА_1 та рішення виконавчого комітету Тетіївського району Київської області від 30.09.2008 №46 в частині визнання права власності за громадянином ОСОБА_1 на силосну траншею 1989 року (вул. Центральна, 10, Н), силосну траншею 1981 року (вул. Центральна, 10, М), силосну траншею 1992 року (вул. Центральна, 10, Л).

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Пунктом 11 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повинна містити власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Разом з цим, позовна заява та додані до неї матеріали не містять підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Пунктами 4-5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Пунктом 9 частини 5 цієї ж статті передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень у позовній заяві має бути наведене обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Предметом позову є рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 30.09.2008 №46, яким, серед іншого, за ОСОБА_1 визнано право власності на об'єкти нерухомості, та похідне від нього рішення Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 20.04.2017 №10, яким за попередньо визнаними за ОСОБА_1 об'єктами нерухомості закріплено адресу.

У якості підстави позову позивач зазначає, що вказане рішення прийнято з порушенням вимог Положення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, позаяк технічна інвентаризація об'єктів нерухомості, власність на які визнана за ОСОБА_1, не проводилась.

Водночас, позовна заява не містить будь-якого обґрунтування стосовно того, яким чином оспорювані акти індивідуальної дії, якими за ОСОБА_1 визнано право власності на об'єкти нерухомості та присвоєно вказаним об'єктам відповідні адреси, порушують права позивача у сфері публічних правовідносин.

Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним публічно - владних функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом у порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції. При цьому, ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У даному випадку зміст позовної заяви не дозволяє встановити наявність між сторонами публічно-правового спору, оскільки позовна заява та додані до неї матеріали не містять викладу обставини та доказів, які б свідчили про реалізацію Михайлівською сільською радою Тетіївського району Київської області публічно-владних функцій у правовідносинах з ПП «Михайлівський лан».

Натомість з позовної заяви слідує, що позивач фактично оспорює право власності ОСОБА_1 на об'єкти нерухомого майна (силосні траншеї). Разом з цим, спори, що виникають з цивільних правовідносин мають вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, позивачеві у позовній заяві слід зазначити які саме публічно-владні функцій були реалізовані відповідачем під час прийняття оспорюваних рішень та яким чином оспорювані рішення порушують права ПП «Михайлівський лан» у публічно-правових відносинах.

Частиною третьою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, за подання до адміністративного суду суб'єктом владних повноважень або юридичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом другим частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI передбачено, що у разі коли у позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VIII установлено, що у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року становить 1762,00 гривень.

Предметом позову є вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішень Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 20.04.2017 №10 та від 30.09.2008 №46.

Таким чином, позовна заяві містить дві самостійні вимоги немайнового характеру, кожна з яких є об'єктом сплати судового збору. Отже, під час звернення до суду позивачеві належало сплатити 3524,00 грн. судового збору.

У якості доказу сплати судового збору позивачем до позовної заяви приєднано платіжне доручення від 29.01.2018 №15 на суму 1762,00 грн. Однак розмір такої сплати не відповідає вимогам статті 4 та 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.

Пунктом п'ятим частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано позовну заяву у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем оспорюються рішення Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 20.04.2017 №10 та від 30.09.2008 №46.

При цьому, з даним адміністративним позовом позивач до суду звернувся 01.02.2018, що підтверджується відтиском штампу відділення поштового зв'язку на конверті, у якому надійшла позовна заява до суду.

У позовній заяві позивач зазначає, що про порушення своїх прав оспорюваними рішеннями дізнався лише у грудні 2017 року, отримавши на адвокатський запит листа Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 23.12.2017 №218 з копіями оспорюваних рішень.

Втім наведені позивачем пояснення щодо моменту, коли йому стало відомо про порушення його прав, суд оцінює критично.

Суд зауважує, що початок перебігу процесуального строку звернення до суду у КАС України визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатись», що містяться у частині 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав.

Виходячи із закріпленої у КАС України презумпції можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, доведенню також підлягає факт, що позивач не міг дізнатися про порушення свого права, що прямо випливає із загального правила про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Подібну правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-17цс17.

У позовній заяві позивачем не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про відсутність у нього об'єктивної можливості довідатись про порушення своїх прав оспорюваними рішенням з моменту їх прийняття.

Натомість зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів судом з'ясовано, що оспорюваним рішенням Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 30.09.2008 №46 крім визнання права власності на об'єкти нерухомості за ОСОБА_1, з чим фактично не погоджується позивач, було також визнано право власності на ряд об'єктів нерухомого майна за ПП «Михайлівський лан».

Таким чином, додані до позовної заяви докази дають підстави стверджувати, що позивачеві було відомо (мало бути відомо) про порушення його прав фактом визнання права власності за ОСОБА_1 на силосні траншеї з 2008 року.

Разом з цим, будь-яких доказів чи пояснень щодо існування причин, що об'єктивно перешкоджали позивачеві своєчасно реалізувати право на звернення до адміністративного суду з цим позовом позовна заява не містить.

Суд зазначає, що інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, поновлення процесуального строку без об'єктивної наявності виключних підстав та наведення відповідних причин є порушенням принципу правової визначеності та порушує права учасників справи на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішенні «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 03.04.2008 Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча саме національним судам, перш за все, належить приймати рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У контексті викладеного, суд зазначає, що суд вирішує питання про поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів заінтересованої особи.

З урахуванням викладеного, позивачеві слід навести обставини, що свідчать про відсутність у ПП «Михайлівський лан» об'єктивної можливості дізнатись про прийняття оспорюваних рішень з огляду на презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а також зазначити обставини, що об'єктивно перешкоджали позивачеві своєчасно звернутись з даним позовом до суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом подання до суду:

- оригіналу документу про сплату (доплату) судового збору за подання позовної заяви, що має одночасно дві вимоги немайнового характер, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, за належними реквізитами та у розмірі, визначеному статтею 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI;

- письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- уточненої позовної заяви із наведеними у ній письмовими поясненнями щодо конкретних публічно-владних функцій, які були реалізовані відповідачем під час прийняття оспорюваних рішень та поясненнями, яким чином оспорювані рішення порушують права ПП «Михайлівський лан» у публічно-правових відносинах;

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Приватного підприємства «Михайлівський лан» до Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області про визнання протиправними та скасування рішень, - залишити без руху.

2. Позивачеві у десятиденний строк з дня одержання ухвали усунути наведені у ній недоліки у вказаний у ній спосіб.

3. Роз'яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала про набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.