Справа № 826/10395/17
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Київ № 826/10395/17

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі: головуючого судді Вовка П.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Запорізькій області,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Досвідно-механічний завод Мілєста-Україна»,

про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Державної екологічної інспекції у Запорізькій області (далі також - Держекоінспекція у Запорізькій області, позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «Досвідно-механічний завод Мілєста-Україна» (далі також - ТОВ «ДВЗ Мілєста-Україна», відповідач) про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) шляхом зупинення робіт відповідача, пов'язаних із здійсненням викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря зі стаціонарного джерела: опалювального твердопаливного котла «HI HEIZTECHNIK», що знаходиться за адресою: 72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Інтеркультурна, 1/6 до отримання товариством дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року було відкрито скорочене провадження у справі № 826/10395/17 та запропоновано відповідачу у десятиденний строк з дня одержання копії ухвали про відкриття скороченого провадження надати суду письмові заперечення проти позову та всі докази на їх підтвердження, які наявні у відповідача.

Враховуючи набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), подальший розгляд справи №826/10395/17 здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін на підставі ухвали суду від 22 січня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виявлені під час проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства порушення, станом на дату звернення до суду з даним позовом, не усунуті відповідачем, а відтак виконання робіт, пов'язаних із здійсненням викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, призводить до забруднення навколишнього природного середовища.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 07 лютого 2018 року о 10 год. 00 хв. представник позивача не прибув, надав суду факсимільний зв'язком заяву про розгляд справи за його відсутності.

ТОВ «ДВЗ Мілєста-Україна» у встановлений судом строк надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у такому відзиву.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання представник відповідача також не прибув, надав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 статті 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання 07 лютого 2018 року не з'явились всі учасники справи та з урахуванням вимог статті 194 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в подальшому у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

На підставі наказу Держекоінспекції у Запорізькій області від 31 липня 2017 року №323 року та направлення від 31 липня 2017 року № 271, посадовими особами позивача була проведена позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТОВ «ДВЗ Мілєста-Україна» за адресою: 72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Інтеркультурна 1/6, за наслідками якої складено акт від 01 серпня 2018 року (далі також - акт перевірки).

Актом перевірки, зокрема, було встановлено, що підприємство допускає викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря неврахованим технологічним устаткуванням без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря (у дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів № -310 не вказаний піролізний котел марки «HI HEIZTECHNIK», працюючий на твердому паливі), що є порушенням статей 7, 8, 10, 11, 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

Пояснень, зауважень або заперечень щодо проведеного заходу та складеного акту, що мають місце з боку суб'єкта господарювання не надходило.

На підставі наведених висновків акту перевірки позивачем було видано припис № 52 від 01 серпня 2017 року, яким відповідача, у тому числі, зобов'язано відкоригувати дозвіл № -310 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря неврахованим технологічним устаткуванням на ТОВ «ДВЗ Мілєста-Україна» - котел твердопаливний марки «HI HEIZTECHNIK», з терміном виконання - 01 грудня 2017 року.

01 серпня 2017 року позивачем на відповідальну особу відповідача - директора ОСОБА_1 було складено протокол № 006704 про адміністративне правопорушення.

За наслідками розгляду вказаного протоколу Держекоінспекцією у Запорізькій області винесено постанову від 01 серпня 2017 року № 000143/01/06 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 статті 78 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170, 00 грн.

Невиконання відповідачем вимог припису щодо коригування дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря № -310 зумовила позивача на звернення до суду із даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача виходячи з наступного.

Правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначає Закон України «Про охорону атмосферного повітря» (далі також - Закон).

Так, згідно ч. 1 статті 7 Закону, нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин та їх сукупності, які містяться у складі пилогазоповітряних сумішей, що відводяться від окремих типів обладнання, споруд і надходять в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, встановлюються з метою забезпечення дотримання нормативів екологічної безпеки атмосферного повітря з урахуванням економічної доцільності, рівня технологічних процесів, технічного стану обладнання, газоочисних установок.

Для діючих і тих, що проектуються, окремих типів обладнання і споруд залежно від часу розроблення та введення у дію, наявності наукових і технічних розробок, економічної доцільності встановлюються:

- норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела;

- технологічні нормативи допустимих викидів забруднюючих речовин або їх суміші, які визначаються у місці їх виходу з устаткування.

До технологічних нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин належать:

- поточні технологічні нормативи - для діючих окремих типів обладнання, споруд на рівні підприємств з найкращою існуючою технологією виробництва аналогічних за потужністю технологічних процесів;

- перспективні технологічні нормативи - для нових і таких, що проектуються, будуються або модернізуються, окремих типів обладнання, споруд з урахуванням досягнень на рівні передових вітчизняних і світових технологій та обладнання (ч. 2 статті 7 Закону).

Частиною 1 статті 8 Закону передбачено, що нормативи гранично допустимих рівнів впливу на атмосферне повітря встановлюються для кожного стаціонарного джерела по всіх створюваних ним видах фізичних і біологічних факторів.

Відповідно до положень статті 10 Закону, підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані:

здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо;

вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів;

забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів;

здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік;

заздалегідь розробляти спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і вживати заходів для ліквідації причин, наслідків забруднення атмосферного повітря;

забезпечувати здійснення інструментально-лабораторних

вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок;

забезпечувати розроблення методик виконання вимірювань, що враховують специфічні умови викиду забруднюючих речовин;

використовувати метрологічно атестовані методики виконання вимірювань і повірені засоби вимірювальної техніки для визначення параметрів газопилового потоку і концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі та викидах стаціонарних і пересувних джерел;

здійснювати контроль за проектуванням, будівництвом і експлуатацією споруд, устаткування та апаратури для очищення газопилового потоку від забруднюючих речовин і зниження впливу фізичних та біологічних факторів, оснащення їх засобами вимірювальної техніки, необхідними для постійного контролю за ефективністю очищення, дотриманням нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів та інших вимог законодавства в галузі охорони

атмосферного повітря;

своєчасно і в повному обсязі сплачувати екологічний податок.

Згідно ч. 2 статті 10 Закону, виконання заходів щодо охорони атмосферного повітря не повинно призводити до забруднення грунтів, вод та інших природних об'єктів.

Для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 1 статті 11 Закону).

Відповідно до статті 33 Закону, особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть відповідальність згідно з законом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем було отримано дозвіл №-310 від 29 серпня 2013 року на викиди забруднюючих речових в атмосферне повітря стаціонарними джерелами терміном дії 5 років, з 29 серпня 2013 року по 28 серпня 2018 року.

Вказаний дозвіл відповідає вимогам наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 30 травня 2006 року № 266, яким затверджено форму дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Так, відповідно до затвердженої вказаним вище наказом форми дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, він не повинен містити в собі перелік стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин суб'єкта господарювання.

У той же час, згідно п. 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 302 (далі також - Порядок) дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі - суб'єкт господарювання) експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Дозвіл видається суб'єкту господарювання за формою, встановленою Мінприроди.

Пунктом 3 Порядку визначено, що дозвіл видається безоплатно на строк не менш як п'ять років суб'єкту господарювання, об'єкт якого відповідно до законодавства належить до другої або третьої групи, - обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища через дозвільні центри за погодженням з територіальними органами Держсанепідслужби.

Відповідно до п. 4 Порядку, для отримання дозволу суб'єкт господарювання:

- оформляє заяву;

- готує документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин;

- проводить інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, видів та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пилогазоочисного обладнання;

- проводить оцінку впливу викидів забруднюючих речовин на стан атмосферного повітря на межі санітарно-захисної зони;

- розробляє плани заходів щодо: досягнення встановлених нормативів граничнодопустимих викидів для найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин; охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; ліквідації причин і наслідків забруднення атмосферного повітря; остаточного припинення діяльності, пов'язаної з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та приведення місця діяльності у задовільний стан; запобігання перевищенню встановлених нормативів граничнодопустимих викидів у процесі виробництва; здійснення контролю за дотриманням встановлених нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та умов дозволу на викиди;

- обґрунтовує розміри нормативних санітарно-захисних зон, проводить оцінку витрат, пов'язаних з реалізацією заходів щодо їх створення;

- проводить оцінку та аналіз витрат, пов'язаних з реалізацією запланованих заходів щодо запобігання забрудненню атмосферного повітря;

- готує інформацію про отримання дозволу для ознайомлення з нею громадськості відповідно до законодавства.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку про те, що дозвіл визначає право суб'єкта господарювання на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря виключно стаціонарними джерелами, вказаними в документах, складених за наслідками проведення інвентаризації стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря такого підприємства, які подаються до обласної держадміністрації, з метою отримання такого дозволу.

Тобто, отримання дозволу не свідчить про надання суб'єкту господарювання права здійснювати викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря будь-якими стаціонарними джерелами, наявними у підприємства, в тому числі тими, які можуть бути встановлені ним в майбутньому, оскільки таке право йому надається на чітко визначений перелік стаціонарних джерел, визначений у документах, які подаються для отримання дозволу.

Так, з наявного в матеріалах справи звіту про інвентаризацію викидів забруднюючих речовин від стаціонарних джерел ТОВ «ДВЗ Мілєста-Україна», затвердженого директором такого товариства в 2013 році та який було враховано під час прийняття рішення про надання відповідачу дозволу, вбачається відсутність у ньому такого стаціонарного джерела викидів забруднюючих речовин як опалювальний твердопаливний котел марки «HI HEIZTECHNIK».

За таких обставин, судом встановлено здійснення відповідачем господарської діяльності з порушення норм чинного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, оскільки наявний у нього дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами не розповсюджує свою дію на вказане джерело викидів.

При цьому, оскільки станом на час розгляду адміністративної справи дозвіл №-310 від 29 серпня 2013 року відповідачем не відкориговано, а дозвіл на новий період, з урахуванням встановлених під час проведення перевірки порушень, не отримано, суд критично оцінює твердження відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, щодо того, що станом на 05 лютого 2018 року підприємством виконано вимоги припису № 52 від 01 серпня 2017 року.

Положеннями статті 12 Закону визначено, що господарська чи інші види діяльності, пов'язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.

Згідно ч. 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що право органу державного нагляду (контролю) звернутись до суду з позовом щодо повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг, та його право видати припис за наслідком проведеної перевірки суб'єкта господарювання не є взаємопов'язаними правами органу державного нагляду (контролю), оскільки право звернення з позовом не залежить від обставин видачі такого припису.

Відповідно, необґрунтованими є твердження відповідача про передчасне звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом з огляду на те, що таке звернення мало місце до закінчення строку, відведеного на виконання ТОВ «ДВЗ Мілєста-Україна» вимог припису № 52 від 01 серпня 2017 року, складеного за наслідком проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТОВ «ДВЗ Мілєста-Україна» за адресою: 72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Інтеркультурна 1/6.

Беручи до уваги наведене, враховуючи встановлені під час розгляду справи порушення відповідачем вимог законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, суд вважає необхідним застосувати до ТОВ «ДВЗ Мілєста-Україна» заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді зупинення робіт відповідача, пов'язаних із здійсненням викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря зі стаціонарного джерела: опалювального твердопаливного котла «HI HEIZTECHNIK», до отримання товариством відповідного дозволу.

При вирішенні даної справи, судом також враховано наступне.

Нормами діючого КАС України не врегулювано питання розгляду позовних заяв про застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування щодо державного нагляду (контролю), дозвільної системи у сфері господарської діяльності, якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням.

У той же час, як було зазначено вище, положеннями ч. 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Матеріалами справи встановлено, що позов було подано до суду Держекоінспекцією у Запорізькій області до 15 грудня 2017 року, тобто в період дії редакції КАС України, відповідно до якої суд при вирішенні справи був наділений повноваженнями приймати постанови за адміністративними позовами суб'єкта владних повноважень, у випадках встановлених законом.

Таким чином, беручи до уваги наведене, з метою забезпечення належної правової реалізації визначених законом повноважень позивача на звернення до суду з такими вимогами, суд прийшов до про висновку про можливість задовольнити даний позов шляхом застосування до відповідача заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю).

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, відшкодування судових витрат на користь позивача не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 194, 241-246, 255 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державної екологічної інспекції у Запорізькій області (місцезнаходження: 69035, місто Запоріжжя, вулиця Незалежної України, будинок 72-а; ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Досвідно-механічний завод Мілєста-Україна» (місцезнаходження: 01042, місто Київ, вулиця Марії Приймаченко, будинок 1/27, офіс 304/4; ) про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) - задовольнити.

Зупинити виконання робіт товариством з обмеженою відповідальністю «Досвідно-механічний завод Мілєста-Україна», пов'язаних із здійсненням викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря зі стаціонарного джерела - опалювального твердопаливного котла «HI HEIZTECHNIK», що знаходиться за адресою: 72312, Запорізька область, місто Мелітополь, вулиця Інтеркультурна, 1/6, до отримання товариством з обмеженою відповідальністю «Досвідно-механічний завод Мілєста-Україна» дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк