Справа № 431/5871/17
Суддя: Березка О. М.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 431/5871/17
Провадження 2-а/431/18/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

судді Березка О.М.,

за участі секретаря Кобиляр О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Старобільську в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 21 вересня 2005 року йому було видане посвідчення серії Б №025553 - інваліда війни. З даного часу він має право та користується пільгами встановленими законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. 05 вересня 2017 року йому була надана Довідка від відповідача про те, що він перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, за категорією інвалід війни 3 групи та з 01 вересня 2017 року користуються пільгами згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Враховуючи, що він має малолітню дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з ним, він на початку жовтня 2017 року в усній формі звернувся до спеціаліста Управління соціального захисту населення Старобільської РДА з метою отримання пільги на подвійний розмір нормативної опалювальної площі житла, але йому було відмовлено у наданні зазначеної пільги. 26 жовтня 2017 року він письмово звернувся до відповідача з проханням роз'яснити на якій підставі йому як інваліду війни відмовлено у наданні пільги на подвійний розмір нормативної опалюваної площі житла. З відповіді стало відомо, що відповідач керується листом-роз'ясненням Мінсоцполітики України в якому зазначено, що Законом України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ встановлено, що пільга на подвійний розмір нормативної опалюваної площі житла надається для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб. Крім того, зазначено, що відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними громадянами вважаються особи, які досягли пенсійного віку встановленого ст. 26 цього Закону, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону, тому неповнолітня дитина не відноситься до категорії «непрацездатних». З даною відмовою він не згоден та вважає, що йому безпідставно відмовили у наданні пільги як інваліду війни на подвійний розмір нормативної опалювальної площі житла. По-перше: відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» працездатні особи - особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров'я здатні до активної трудової діяльності. Враховуючи, що його донька не досягла віку працездатності, вважає, що вона поки є непрацездатною особою. По-друге: вважає, що поняття «непрацездатні» не може братися до уваги при наданні пільги із Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». По-третє: якщо відповідач бере до уваги пенсійне законодавство, то відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ непрацездатними членами сім'ї вважаються діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років, або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків. Тому, вважає, що доки його дитина не набуде працездатності відповідно до чинного законодавства вона вважається непрацездатною, а тому він має право на отримання пільги на подвійний розмір нормативної опалювальної площі житла. Просить суд, визнати неправомірними дії відповідача та зобов'язати його надати йому з 15 жовтня 2017 року пільгу на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на пільги та 21 кв. метр на сім'ю) при платі за газ, що споживається для опалення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав.

Представник відповідача Крючков О.М. у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про не визнання позову та розгляду справи у його відсутності. Крім того, в матеріалах справи знаходяться заперечення щодо позову, з яких вбачається, що позивач має право на пільги для інвалідів війни встановлені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в тому числі, відповідно до пункту 5 цієї статті, передбачена 100 процентна знижка плати за користування комунальними послугами. Площа житла на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 м.кв. опалювальної площі на одну особу, яка постійно проживає у житлі і має право на знижку плати, та додатково 10,5 м.кв. на сім'ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 100 процентна знижка на користування газом для опалення на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 м.кв. на кожну особу, яка має право на пільги, та 21 м.кв. на сім'ю). УСЗН правильно визначено, що сім'я позивача складається з непрацездатної особи, якою є сам позивач, та його неповнолітньої дитини, а не з двох непрацездатних осіб, як помилково вважає позивач. Тому 100 процентна знижка на користування газом для опалення йому призначена правильно, на соціальну норму для двох осіб, які мають право на знижку плати, а саме на 52,5 м.кв. опалювальної площі.

Відповідно до ч.5 ст. 205 КАС України суд вважає можливим розглянути справу у письмовому провадження у відсутності сторін за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи було встановлено, що позивачу з 21 вересня 2005 року було видане посвідчення серії Б №025553 - інваліда війни. З даного часу він має право та користується пільгами встановленими законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

05 вересня 2017 року йому була надана Довідка від відповідача про те, що він перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, за категорією інвалід війни 3 групи та з 01 вересня 2017 року користуються пільгами згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Пільги надавати за зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_1 на 2 особи.

Вказані обставини були визнані сторонами, у зв'язку з чим суд на підставі ч.1 ст.78 КАС України вважає ці обставини доведеними.

Правовий статус ветеранів війни, визначає ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» від 22.10.1993 року.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права та пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Статтею 10 цього Закону вказаний перелік осіб, на яких поширюється цей Закон.

Згідно пункту 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами. Також, площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю.

Згідно пункту 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім'ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Позивач має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачу надається 100 процентна знижка на користування газом для опалення на 2 особи, а саме на 52,5 м.кв опалюваної площі (21х2+10,5).

Згідно пункту 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 100-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім'ю).

Термін непрацездатність вживається в сучасному законодавстві під час визначення суб'єктів права на певний вид соціального забезпечення, та несе абсолютно неоднакове змістовне навантаження.

Так ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" закріплює визначення поняття "непрацездатні громадяни": особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право не пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"). Такими непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема,: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші за цей вік, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Дещо інший перелік зазначено в Законі України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Відповідно до ч.2 ст.33 вказаного Закону України, непрацездатними особами, які мають право на щомісячні страхові виплати потерпілого є, зокрема,: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти.

Згідно до Закону України «Про зайнятість населення» працездатні особи - особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров'я здатні до активної трудової діяльності.

Згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» непрацездатними членами сім'ї вважаються: діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків.

Згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнений з військової служби, та деяких інших осіб», на підставі якого позивач отримує пенсію, непрацездатними членами сім'ї вважаються діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.

Трактуючи поняття непрацездатності, необхідно звернути увагу на два аспекти, що визначають його зміст та правову природу: медичний та соціальний.

Медичний аспект характеризує стан здоров'я особи. Непрацездатність з медичного погляду - це соціально-фізіологічний стан людини, який визначається її об'єктивною втратою чи зменшенням природних функцій організму або зниженням кваліфікації, значним зменшенням обсягу чи припиненням трудової діяльності.

Зміст та вид непрацездатності визначається законодавчо закріпленими обставинами, які зумовлюють її настання. Непрацездатність може бути наслідком різних за природою юридичних фактів:

1) загальносоціальних: притаманні кожній людині, оскільки зумовлені її фізіологічною та соціальною природою (наприклад, старість, вагітність та пологи, травма, не пов'язана з виробництвом та ін.);

2) професійних: є наслідком чи пов'язані з трудовою діяльністю, яку виконувала особа (нещасний випадок на виробництві, професійне захворювання);

3) публічних: є наслідком економічних, технічних, соціальних подій у конкретній державі (техногенні катастрофи, військові конфлікти тощо)

Потрібно розрізняти об'єктивно-фізіологічну непрацездатність, тобто за станом здоров'я чи в разі неповноліття, та об'єктивно-юридичну, - коли закон дозволяє вже не працювати незалежно від того, може чи не може особа виконувати певну трудову діяльність.

Непрацездатність можна класифікувати також на реальну та презюмовану. Реальна відображається у відсотках втрати працездатності та визначається МСЕК. Презюмована непрацездатність настає в разі досягнення законодавчо визначеного віку.

Соціальний аспект поняття непрацездатності вказує на нездатність особи матеріально забезпечити себе та членів своєї сім'ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що не врахування малолітньої дитини позивача, як непрацездатної особи, фактично звужує зміст та обсяг прав позивача, що передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнений з військової служби, та деяких інших осіб», що суперечить положенням ст. 22 Конституції України.

Відповідно до вимог ст.ст.48, 51 Конституції України, - кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття. Дитинство і батьківство охороняються державою.

Ст.27 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть відповідальність за забезпечення умов життя дитини, необхідних для його розвитку.

Ст.150 Сімейного кодексу України зобов'язує батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормою прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі втрати працездатності, годувальника та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.22 «Загальної Декларації прав людини», кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній, соціальній і культурній сферах за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ч.1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Оцінюючи вищевикладене, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема, висновки ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), рішення від 14 жовтня 2010 року (набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року), п. 52, у Справі «Сєрков проти України» рішення від 07 липня 2011 року (заява № 39766/05), п.п.36-42, суд визнає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Аналізуючи наведені норми, Конституцію України, які мають вищу силу та є нормами прямої дії, приймаючи до застосування положення «Загальної Декларації прав людини», і виходячи із принципу адміністративного судочинства верховенства права та загальних засад пріоритетності Конституції України, суд вважає, що застосування до позивача вимог ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що не передбачено в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнений з військової служби, та деяких інших осіб», на підставі якого позивач отримує пенсію, Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який гарантує його права як інваліда війни, є суттєвим звуженням наданих та гарантованих законодавством йому прав та свобод як громадянину та особі, яка є непрацездатною, має відповідний соціальний статус згідно із Законом, є таким, що порушує вимоги ст.22,46 Конституції України, тобто є незаконним.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено право позивача на отримання пільг згідно діючого законодавства, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 245, 245 КАС України, суд,

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні пільги на подвійний розмір нормативної опалювальної площі при платі за газ, що споживається для опалення.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області надати ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з 15 жовтня 2017 року пільгу на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на пільги та 21 кв. метр на сім'ю) при платі за газ, що споживається для опалення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі - Управління соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації Луганської області на користь держави судовий збір за розгляд справи в розмірі 704,80 грн.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня її проголошення.

Суддя О.М. Березка