Справа № 213/3424/17
Суддя: Нестеренко О. М.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3424/17
Номер провадження 2-а/213/12/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року нгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Нестеренка О.М.

при секретарі - Ладухіній І.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції, третя особа - старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Савченко Іван Володимирович, про скасування постанови накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом до УПП в м. Кривому Розі ДПП та просить скасувати постанову серії АР № 361077 від 28.11.2017 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі, та закрити провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору судом було залучено старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління ПП в місті Кривому Розі Департаменту ПП Савченка І.В.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 28.11.2017 постановою старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП в місті Кривому Розі ДПП Савченка І.В. його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КУпАП - керування транспортним засобом, який використовується для перевезення пасажирів на комерційній основі з технічною несправністю, а саме з тріщиною на вітровому склі у зоні дії склоочисників, відсутній вогнегасник у пасажирському салоні, чим порушено вимоги ДСТУ 3649-2010 п.6.8.5, 6.8.20, медична аптечка не відповідає вимогам ДСТУ 3961, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Однак, він вважає вказану постанову незаконною, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки викладене в ній не відповідає фактичним обставинам у справі.

Зазначив, що він є водієм транспортного засобу - МАЗ 103075, держномер ВН 3523 ЕН. Під час стоянки біля будинку № 34 по вул. Гірників у місті Кривому Розі до нього підійшов старший інспектор УПП Савченко І.В., перевірив документи та повідомив, що він буде складати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП. Проти чого він заперечував та надав працівникові поліції письмову заяву, в якій просив розгляд справи відкласти, оскільки мав намір скориставшись правами, передбаченими ст.268 КУпАП, в тому числі і на правову допомогу.

Зазначив, що постанову було винесено всупереч вимогам ст.ст. 258, 268, 283 КУпАП без розгляду справи, тобто поліцейським не було встановлено, чи мале місце адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Позивач вважає, що в постанові не наведено докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ним адмінправопорушення, а постанова винесена на підставі власних суб'єктивних міркувань працівника поліції, без жодного доказу чи засобу фіксації.

Позивач також зауважив, що Наказ МВС України №534 від 13.10.2008 року «Про затвердження Порядку здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів під час їх експлуатації» не наділяє працівників поліції проводити контроль стану вітрового скла ТЗ під час їх експлуатації, в період між державними технічними оглядами. Перелік параметрів, що підлягають контролю під час експлуатації транспортного засобу, наведено в п.14 Акту перевірки технічного стану колісного транспортного засобу, форма якого затверджена цим же наказом. Але такий акт на місці перевірки працівником поліції не складався.

Від третьої особи до суду надійшов відзив на позов, в якому посадова особа, що виносила постанову, посилається на те, що під час патрулювання 28.11.2017 ним був помічений транспортний засіб МАЗ 103575, н/з НОМЕР_1, який рухався по вул. Гірників у м.Кривому Розі з технічною несправністю, з якою забороняється експлуатація ТЗ, а саме: з тріщиною на вітровому склі у зоні дії склоочисників, відсутній вогнегасник у пасажирському салоні, медична аптечка не відповідає вимогам ДСТУ 3962. Оскільки такі дії водія є порушенням п.31.4.7.є ПДР України, даний транспортний засіб був зупинений, водія було повідомлено про причину зупинки, роз'яснено права та запропоновано дати пояснення. Після цього на місці була складена постанова за ч.2 ст.121 КУпАП.

Позовні вимоги вважає необґрунтованими з тих підстав, що порушення ОСОБА_1 п.31.4.7.є ПДР України дійсно мало місце, оскільки забороняється експлуатація транспортних засобів з технічною несправністю, а також з відсутністю вогнегасника у пасажирському салоні, та невідповідністю медичної аптечки вимогам ДСТУ.

Твердження позивача про допущені процесуальні порушення не визнає, оскільки розгляд справи і винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення в скороченому провадженні не суперечить діючим нормам КУпАП, ним було дотримано процедуру зупинення, огляду транспортного засобу, та складання постанови. Враховуючи викладене, вважає постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. На підставі вищевикладеного просив суд відмовити в задоволенні позову. До заперечень надав DVD-диск із записом факту правопорушення.

Позивач про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, раніш просив розгляд справи відкласти для надання можливості скористатися правничою допомогою, але в судове засідання ані позивач, ані його адвокат не з'явилися, про причини неявки не повідомили.

Будучі належним чином повідомленими про дату судового засідання, відповідач та третя особа до суду не з'явилися. Старший інспектор УПП Савченко І.В. просив розглядати справу без його участі.

За таких обставин суд вирішив розгляд справи проводити в письмовому провадженні відповідно до ч.9 ст.205 КАС України на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши письмові матеріали справи, наданий відповідачем відеозапис з місця події, оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Судом встановлено, що 28.11.2017 старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП в м. Кривому Розі ДПП Савченком І.В. була винесена постанова серії АР № 361077 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1, працюючи в режимі регулярних перевезень за маршрутом № 10. біля будинку № 34 по вул. Гірників у місті Кривому Розі керував транспортним засобом, який використовується для перевезення пасажирів на комерційній основі, з технічною несправністю, а саме з тріщиною на вітровому склі у зоні дії склоочисників, відсутній вогнегасник у пасажирському салоні, чим порушив вимоги ДСТУ 3649-2010 п.6.8.5, 6.8.20, медична аптечка не відповідає вимогам ДСТУ 3961, чим порушив п.31.4.7 є ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КУпАП.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора патрульної поліції підстави для прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Реалізовуючи свої повноваження, суб'єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення ПДР України, а саме керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першої цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації. За приписами ч.1 ст.121 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 5 ст.258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.213 КУпАП, до органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, віднесено органи Національної поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції серед іншого розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням.

Нормою частини 1 статті 276 КУпАП, передбачено загальне правило розгляду справи про адміністративне правопорушення, згідно з якою справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 1 ст. 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Однак, законодавцем передбачені випадки, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Такий випадок передбачений ч. 4 ст.258 КУпАП, яка є імперативною спеціальною нормою, яка надає право уповноваженим особам Національної поліцій України у випадках встановлених законом, виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки, коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати, оскільки вони мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Підсумовуючи наведене, слід дійти висновку, що посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, тобто зупинки його транспортного засобу, є безпідставними та неаргументованими.

Враховуючи наведені приписи закону, суд не приймає до уваги та критично ставиться до посилань позивача на той факт, що відповідач порушив процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності та виніс оскаржувану постанову на місці зупинки його транспортного засобу, оскільки відповідач по справі, діючи в межах наданих йому законом повноважень, мав право розглянути вказане адміністративне правопорушення та винести постанову серії АР № 361077 від 28.11.2017 одразу на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Що стосується доводів позивача щодо відсутності в постанові, що оскаржується, жодних доказів, які б підтверджували порушення ним ПДР, суд зазначає наступне.

Згідно тексту оскаржуваної постанови порушення зафіксоване на нагрудний відеореєстратор.

При розгляді справи було переглянуто відеозаписи, надані відповідачем, з яких вбачається, що вітрове скло транспортного засобу - МАЗ 103075, держномер НОМЕР_3 має тріщину, при огляді пасажирського салону працівником поліції було встановлено, що в салоні відсутній вогнегасник, а медична аптечка, яку пред'явив водій, не відповідає вимогам ДСТУ 3961, про що працівник поліції повідомив водія, та чого позивач не оспорював. Вподальшому позивачу було роз'яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП, та повідомлено, що стосовно нього буде складатися постанова, на що водій попрохав відкласти складання постанови для надання йому можливості скористатися допомогою юриста, не заперечуючи інше.

В позовній заяві позивач також не навів жодного доказу на спростовання того факту, що дійсно в транспортному засобі, який він використовує для перевезення пасажирів, відсутні технічні несправності, що були зазначені в постанові.

Отже, суд вважає встановленим той факт, що позивач ОСОБА_1 при вказаних обставинах керував автотранспортним засобом МАЗ 103075, держномер НОМЕР_3 з технічною несправністю, а саме з тріщиною на вітровому склі у зоні дії склоочисників, з не вкомплектованим вогнегасником пасажирським салоном, та медичною аптечкою, яка не відповідає вимогам ДСТУ 3961.

Підпунктом 31.4.7 «є» пункту 31.4 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: п. «є» - відсутня медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена, працездатний вогнегасник. не відповідає вимогам ДСТУ 3961.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

При цьому слід зазначити, що знання Правил дорожнього руху є обов'язковим для кожного учасника дорожнього руху. Будь-яке відхилення від положень Правил можуть призвести до дорожньо-транспортних подій, наслідком яких може стати нанесення збитків майну або шкоди здоров'ю.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.31, ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію» одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також питання застосування працівниками поліції технічних засобів відеозапису регулюються Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» (в додатку до статті); наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 24.11.2015 № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ст.72 КАС України зазначено, що речовими доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. І дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що наданий відповідачем відеоматеріал фіксації правопорушення є належним доказом по даній справі.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно вимогам ДСТУ 3649-2010, а саме згідно з п.6.8.5 на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників, згідно з п.8.6.20 КТЗ категорій М та N мають бути укомплектовані вогнегасниками, медичною аптечкою знаком аварійної зупинки (чи блимким червоним ліхтарем), використовувати вогнегасники без пломб або із закінченим терміном придатності не дозволено, медична аптечка має бути укомплектована придатними для використання препаратами та відповідати вимогам ДСТУ 3961.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, суд вважає, що матеріалами справи доводиться факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, старший інспектор патрульної поліції Савченко І.В. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладанні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що обтяжують і пом'якшують відповідальність, а згідно зі ст.280 КУпАП, посадова особа, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Як вбачається з постанови, вона винесена уповноваженою на те особою національної поліції, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, на позивача накладене стягнення, передбачене ч.2 ст.121 КУпАП, що надає суду підстави вважати, що третьою особою при її винесені враховані всі обставини, передбачені ст.33 КУпАП, а тому постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 361077 від 28.11.2017 є правомірною, законною та такою, що не підлягає до скасуванню.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 77, 205, 241-246, 250, 286 КАС України, ст.ст. 121, 258, 268, 276, 283, 287-289, 293 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції, третя особа - старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Савченко Іван Володимирович, про скасування постанови накладення адміністративного стягнення, та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання - 50102, АДРЕСА_1;

Відповідач: Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції - місцезнаходження - 50069, м. Кривий Ріг, вул.Волгоградська, 11;

Третя особа: старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху УПП в місті Кривому Розі ДПП Савченко Іван Володимирович, місцезнаходження - 50069, м. Кривий Ріг, вул.Волгоградська, 11

Вступну та резолютивну частину рішення ухвалено 01.02.2018.

Повний текст рішення складено та підписано 06.02.2018.

Суддя О.М. Нестеренко