Справа № 766/4199/17
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 р.м.ОдесаСправа № 766/4199/17

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Хайдарова І.О. Час і місце ухвалення: 09:36, м.Херсон Дата складання повного тексту: 14.11.2017р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з адміністративним позовом до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови №607 від 27.02.2017р., якою за адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.210-1 КУпАП, на позивача, як директора ТОВ «ЛДК», накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн. Також, позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки підставам витребування відповідачем відповідної інформації, зазначеним у листі №2/160 від 29.01.2016р. Суд здійснив посилання на загальні положення законів України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та не врахував, що у зазначених законах відсутні конкретні вимоги до підприємств, установ, організацій, тоді як поняття «сприяти військовим комісаріатам» не є конкретизованим.

Також, апелянт зазначає, що судом не враховано порушення відповідачем права позивача на захист, зокрема, знайомитися з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, підготуватися до свого захисту.

Військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що позивач фактично ухилився від надання відповіді на лист №2/160 від 29.01.2016р. шляхом правового аналізу діючого законодавства, що не входить до його повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.01.2016р. військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу ТОВ «ЛДК» направлено лист вих. №2/160, яким директора товариства ОСОБА_1 зобов`язано у термін до 10.02.2016р. надати до Херсонського ОМВК відомості (ПІБ, рік народження, адреса реєстрації, контактний номер телефону) стосовно призовників, а саме осіб чоловічої статі (1990-1997 р.н.), працевлаштованих на підприємстві. Вказаним листом повідомлено директора ТОВ «ЛДК» про відповідальність за невиконання законів та інших нормативно-правових актів з питань призову.

У відповідь на вказаний лист директор ТОВ «ЛДК» ОСОБА_1 повідомив, що частиною 5 статті 14 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що керівники підприємств, установ, організацій, навчальних закладів, незалежно від підпорядкування та форм власності, щороку у строки, встановлені КМУ, зобов`язанні подавати до відповідних районних (міських) військових комісаріатів списки громадян України, які підлягають приписці до призовних дільниць. Згідно вказаних норм у підприємства наявний обов`язок надавати списки до РВК виключно про громадян, яким виповнилось 17 років і які підлягають приписці до призовних дільниць. Надання підприємством списків громадян чоловічої статі 1990-1997 років народження не передбачено жодним нормативним актом. Зазначені особи не є ні призовниками, ні допризовниками в розумінні чинного законодавства України. Інформація, що витребовується, стосовно адреси проживання, дати і місця народження, є конфіденційною інформацією та її надання повинно бути передбачено нормативно-правовими актами.

В матеріалах справи міститься копія постанови, винесеної старшим слідчим-криміналістом слідчого відділу УСБУ в Херсонській області 06.02.2017р. про закриття кримінального провадження №0000057 від 06.04.2016р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення директором ТОВ «ЛДК», передбаченого ст.114-1 ч.1 КК України, у зв`язку з відсутністю в діяннях директора ТОВ «ЛДК» складу кримінального правопорушення.

14.02.2017р. військовим комісаром Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату складено протокол №390 про адміністративне правопорушення за ст.210-1 ч.1 КУпАП, згідно якого ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не виконав вимоги військового комісара, викладені у листі №2/160 від 29.01.2016р., та не надав відповідну інформацію.

27.02.2017р., за результатами розгляду матеріалів адміністративної справи щодо наявності в діях директора ТОВ «ЛДК» адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 ч.1 КУпАП, військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 виніс постанову №607 про накладення на директора ТОВ «ЛДК» адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Не погоджуючись з законністю вказаної постанови ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивач, за наявності у нього обов`язку щодо надання відповідним органам державної влади інформації, необхідної для планування і здійснення мобілізаційних заходів, фактично ухилився від надання запитуваної інформації шляхом правового аналізу діючого законодавства, що не входить до його повноважень. Судом встановлено, що постанову про накладення адміністративного стягнення складено уповноваженою посадовою особою відповідача, з додержанням порядку та строків притягнення до відповідальності, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.235 КУпАП від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, передбачені ст.ст.210, 210-1, 211- 11-6 КУпАП, мають право районні (міські) військові комісари.

Частина 1 статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про оборону України» посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності: виконують передбачені законодавством обов`язки у сфері оборони; сприяють забезпеченню ведення персонального військового обліку військовозобов`язаних і призовників, їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори і під час мобілізації, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання; несуть відповідальність за підготовку підприємств, установ та організацій до виконання мобілізаційних завдань, збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву; забезпечують виробництво оборонної продукції та постачання її за призначенням у встановлені строки та за визначеною номенклатурою, а також виконання робіт, надання послуг.

Статтею 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено обов`язок підприємств, установ та організацій, серед іншого, сприяти військовим комісаріатам у їх роботі в мирний час та під час мобілізації; вести облік військовозобов`язаних, резервістів і призовників із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і надавати звітність із цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку; надавати відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів.

Тобто, завданням військового обліку на підприємствах є забезпечення військових комісаріатів достовірною та повною інформацією, в тому числі і про призовників, які працевлаштовані на відповідних підприємствах. При цьому, вказаними законодавчими нормами забезпечено можливість отримання військовими комісаріатами інформації, необхідної для ведення персонально-якісного обліку призовників та військовозобов`язаних, проведення на його основі призову громадян України на строкову військову службу.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом директором ТОВ «ЛДК» ОСОБА_1 не виконано обов`язки, покладені на нього ч.2 ст.16 Закону України «Про оборону України» та ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з чим його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 210-1 КУпАП шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Посилання апелянта на некоректне посилання військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у листі №2/160 від 29.01.2016р. на п.9 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як на підставу надіслання вказаного листа, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана обставина не позбавляє позивача виконати покладені на нього чинним законодавством обов`язки щодо, зокрема, сприяння військовим комісаріатам у їх роботі в мирний час та під час мобілізації.

Також, необґрунтованими є доводи апелянта про те, що в постанові №607 від 27.02.2017р. відповідачем не зазначено час, місце, спосіб конкретного протиправного діяння, яке вчинив ОСОБА_1 , і якими доказами це підтверджується. Дослідивши спірну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем дотримано вимоги щодо її оформлення, передбачені чинним законодавством.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем позбавлено права позивача знайомитися з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, то з матеріалів справи вбачається, що на запит позивача від 22.02.2017р. йому надано для ознайомлення матеріали справи про адміністративне правопорушення, з яких останнім знято фотокопії. Відсутність же в цих матеріалах листа від 29.01.2016р. №2/160, щодо невиконання якого зазначено в протоколі, не свідчить про позбавлення ОСОБА_1 права знайомитися з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, оскільки вказаний лист отримано позивачем, що останній не заперечує.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що його позбавлено права на правову допомогу, а саме: розгляд справи про адмінправопорушення проводився без участі професійного захисника адвоката Пасічніченка О.П., з яким позивачем укладено договір про надання правової допомоги.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки судом першої інстанції встановлено та апелянтом не спростовується, що розгляд справи відносно позивача проведено за участі юрисконсульта ТОВ «ЛДК», тоді як статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 14 листопада 2017 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Градовський Ю.М.

Крусян А.В.