Справа № 275/944/14-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 Київ К/9901/4675/18 275/944/14-а
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 275/944/14-а

за позовом ОСОБА_1 до Яструбеньківської сільської ради Брусилівського району про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області, прийняту 04 грудня 2014 року у складі головуючого судді Малахової Н.М. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду, прийняту 27 січня 2015 року у складі колегії суддів: головуючого - Малахової Н.М., суддів Жизневської А.В., Котік Т.С.,

в с т а н о в и в :

Позивач у позовній заяві заявив вимоги про:

- визнання протиправними та скасування рішення Яструбеньківської сільської ради Брусилівського району про відмову у передачі земельної ділянки;

- зобов'язання сільської ради розглянути заяву на сесії.

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року, у позові відмовлено.

Суди встановили, що у червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до сільської ради із заявою про передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки розміром 0,24 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована біля будинку АДРЕСА_1.

Проте, Рішенням сільської ради від 26 вересня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у передачі у власність земельної ділянки, оскільки ця ділянка перебуває у приватній власності відповідно до державного акта на право власності, виданого 09 грудня 1999 року на підставі рішення виконкому Яструбеньківської сільської ради від 20 жовтня 1993 року № 46.

Суди дійшли висновку про відмову у позові, оскільки спірна земельна ділянка не відноситься до земель державної або комунальної власності, перебуває у приватній власності, а тому відповідач обґрунтовано відмовив у передачі цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_1

У касаційній скарзі позивач заявив вимогу про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема, заявник зазначає, що спірна земельна ділянка не була передана у власність іншій особі. Технічна документація на цю ділянку відсутня; в державному акті не вказано адресу, а в самому акті зазначено три ділянки.

Відповідач надав заперечення проти касаційної скарги, просить залишити її без задоволення.

Суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін, оскільки відсутні підстави для їх скасування.

Приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 125 Земельного кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як встановлено, спірна земельна ділянка перебуває у приватній власності, оскільки частина цієї земельної ділянки належить позивачу, а решта 0,198 га - ОСОБА_2

Рішенням Брусилівського місцевого суду Житомирської області від 30 січня 2002 року, яке набрало законної сили, відмовлено ОСОБА_1 у задоволені позову про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, який був виданий ОСОБА_3, спадкоємцем якої є ОСОБА_2

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що спірна земельна ділянка, яку позивач просила передати безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, не відноситься до земель комунальної власності, перебуває у приватній власності.

Оскільки сільська рада не наділена повноваженнями передавати у власність земельні ділянки, що вже перебувають у приватній власності, сільська рада обґрунтовано відмовила ОСОБА_1 у передачі земельної ділянки.

Доводи заявника стосовно того, що технічна документація на цю ділянку відсутня, в державному акті не вказано адресу та в ньому зазначено три ділянки не свідчать на користь тверджень про те, що спірна земельна ділянка не була передана у власність.

Той факт, що частина спірної земельної ділянки належить позивачу, а решта 0,198 га - ОСОБА_2 суди правильно встановили на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 січня 2008 року, державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, який видано ОСОБА_3, кадастрового плану.

Суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року у справі № 275/944/14-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий Л.Л. Мороз

Судді А.Ю. Бучик

М.М. Гімон