Справа № 807/761/17
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/63/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І.,Глушка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мукачівський завод «Точприлад» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року (головуючий суддя Галинич Я.М., м. Ужгород, час ухвалення 11 год.11 хв.) по справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Мукачівський завод «Точприлад» до головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.04.2017 № ,-

В С Т А Н О В И В :

публічне акціонерне товариство «Мукачівський завод «Точприлад» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 03.04.2017 № про сплату штрафу у сумі 254 674 грн.50 коп. за затримку сплати податку на прибуток за 2014 рік.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції публічне акціонерне товариство «Мукачівський завод «Точприлад» оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання позивача про витребування доказів від АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме реєстр електронних документів ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» за 10 березня 2015 року, з зазначенням часу та дати подання позивачем платіжних доручень, а також результат (проведено/відхилено) кожної операції та відповідну інструкцію, яка регламентує проведення вказаним банком обслуговування клієнтів за допомогою системи електронних платежів «Клієнт-Банк».

Крім того, суд проігнорував докази надані позивачем, зокрема скриншот з системи «Клієнт-Банк», який є доказом сплати податку через електронну банківську систему «Клієнт-Банк». Скриншот з системи «Клієнт-Банк» (міститься в матеріалах справи), відповідно до положень діючого законодавства, зокрема, ст.69 КАСУ, в повній мірі слугує доказом обставин відсутності вини підприємства в затримці перерахування податку на прибуток до бюджету АТ «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки містить: дату валютування банком коштів згідно платіжного доручення № 505 від 10.03.2015 р. в сумі 2 715 867 грн. Згідно ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. Це доводить, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 10.03.2015 р. в 11 год. 27 хв. мав платіжне доручення у себе в системі і отримав розпорядження на переказ податку на прибуток до державного бюджету, час та дату проведення Банком платіжного доручення, а саме 10.03.2015 р. у 11 годин 27 хвилин; дату відказу у проведенні платіжного доручення № 505 від 10.03.2015 р. - в графі «Статус» -12.03.2015 р.

ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад», листом від 11.03.2015 р. № 250/61, офіційно зверталось до Мукачівської ОДПІ, чим заздалегідь належним чином попередило про вчасне виконання зобов'язань по сплаті податкового зобов'язання по податку на прибуток за 2014 рік. А відтак, у контролюючого органу немає ніяких підстав вважати, що саме з вини ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» відбулась затримка по сплаті податку на прибуток, тому що підприємство виконало своє грошове зобов'язання по сплаті податку на прибуток належним чином та у встановлений ПКУ строк перерахувавши його платіжним дорученням № 505 від 10.03.2015 р. в сумі 2 715 867 грн.

Більше того, суд в постанові, що оскаржується, сам констатує те, що з скриншоту системи «Клієнт-Банк» видно, що платіжне доручення №505 від 10.03.2015р. на загальну суму 2 715 867 гривень було сформовано та надіслано позивачем до банку об 11.27 год. 10 березня 2015 року.

Пунктом 57.1. ст. 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» 10 березня 2015 року, у встановлений п. 57.1. ст. 57 ПК України строк, було подано до обслуговуючого банку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у м. Мукачево платіжне доручення №505 з використанням системи «Клієнт -Банк» на перерахування податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 2 715 867 гривень, при цьому залишок коштів на поточному(гривневому) рахунку підприємства в обслуговуючому банку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» становив 7 448 158, 68 грн. Отже, сплата податку на прибуток за 2014 рік була позивачем проведена вчасно.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Пунктом 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України визначено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції. Визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося невнесення чи неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду.

Посилання суду на те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що несвоєчасне перерахування податку на прибуток сталось з вини банку, не мають під собою ніяких законних підстав, оскільки, сплата податку і його зарахування до бюджету відповідного рівня - це зовсім різні поняття.

Аналогічну позицію висловлено в Листі ДФС від 20.11.2015р. №24785/6/99-99-10-03-02-15: «...Законодавством проведено різницю між поняттями «сплата податку» та «зарахування податку». Сплата податку платником відбувається шляхом подання до установи банку платіжного доручення, тобто платник податку вступає у відповідні податкові правовідносини. Відносини щодо зарахування платежів на єдиний казначейський рахунок є бюджетними правовідносинами і здійснюються вони без безпосередньої участі платника податків і зборів (обов'язкових платежів).».

Про такий висновок свідчить і судова практика в подібних справах, зокрема висновки, викладені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 14 лютого 2017 р. у справі № К/800/31650/16; від 08 лютого 2017 р. у справі № К/800/18686/16; від 07 грудня 2016 р. у справі № К/800/30717/15, та в інших: від 19.10.2016 р. № К/800/21873/16; від 20.07.2016 р. № К/800/34451/15; від 06.04.2016 р. № К/800/47693/15; від 17.03.2016 р. № К/800/43866/14; від 23.02.2016 р. № К/800/38099/15; від 16.02.2016 р. № К/800/18047/15.

З огляду на викладене апелянт вважає, що ним належно та своєчасно виконано податковий обов'язок з перерахування податку на прибуток за 2014 рік, а Закарпатським окружним адміністративним судом необгрунтовано та незаконно винесено постанову про відмову в задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами проведеної ГУ ДФС у Закарпатській області документальної позапланової невиїзної перевірки ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» з питань своєчасності сплати податку на прибуток підприємства за 2014 рік встановлено порушення встановлених ПК України строків сплати податків, а саме, встановлено, що граничним строком сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємства за 2014 рік визначеного декларацією ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» від 2 березня 2015 року № було 12 березня 2015 року, однак позивачем податок перераховано до бюджету у період з 19 березня 2015 року по 3 квітня 2015 року (а.с. 11-23, 24-26).

На підставі наведеного акту податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 3 квітня 2017 року № про накладення штрафу у розмірі 254674,50 грн.

Розглядаючи спір судом першої інстанції правильно зазначено, що згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПКУ податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Згідно п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно матеріалів справи позивачем 02.03.2015 року до Мукачівської ОДПІ подано декларацію про сплату податку на прибуток за 2014 рік, згідно якої задекларовано до сплати 3 531 433 грн. Враховуючи положення податкового законодавства, суд першої інстанції правильно вважав, що останнім днем сплати узгодженої суми податкового зобов'язання податку на прибуток підприємства за 2014 рік для ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» було 12 березня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем копії платіжних доручень та скріншоти з системи «Клієнт-Банк» про нібито сплату позивачем суми податкового зобов'язання у строки встановлені законодавством (а.с. 28-29, 30-63) не містять відмітки банку про проведення зазначених в них операцій. Згідно листа Мукачівського міського управління Державної казначейської служби України Закарпатської області, зарахування коштів зі сплати податку на прибуток підприємства за 2014 рік від ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» відбулися:

- 19.03.2015 згідно платіжного доручення № 513 від 10.03.2015 у сумі 100000 грн.;

- 19.03.2015 згідно платіжного доручення № 514 від 10.03.2015 у сумі 100000 грн.;

- 20.03.2015 згідно платіжного доручення № 507 від 10.03.2015 у сумі 100000 грн.;

- 24.03.2015 згідно платіжного доручення № 508 від 10.03.2015 у сумі 100000 грн.;

- 24.03.2015 згідно платіжного доручення № 509 від 10.03.2015 у сумі 100000 грн.;

- 25.03.2015 згідно платіжного доручення № 516 від 10.03.2015 у сумі 100000 грн.;

- 26.03.2015 згідно платіжного доручення № 517 від 10.03.2015 у сумі 100000 грн.;

- 27.03.2015 згідно платіжного доручення № 515 від 10.03.2015 у сумі 100000 грн.;

- 02.04.2015 згідно платіжного доручення № 512 від 10.03.2015 у сумі 100000 грн.;

- 02.04.2015 згідно платіжного доручення № 527 від 10.03.2015 у сумі 100000 грн.;

- 03.04.2015 згідно платіжного доручення № 522 від 10.03.2015 у сумі 100000 грн.;

- 03.04.2015 згідно платіжного доручення № 518 від 03.04.2015 у сумі 1415867 грн. (а.с. 96).

При цьому суд першої інстанції вважав, що позивач був обізнаний з тим фактом, що платіжні доручення № 505 від 10.03.2015 та №№ 518-521, №№ 523-526, №№ 528-532 від 10 березня 2015 року були відхилені банком і не проведені, однак жодних дій позивачем вжито не було. Натомість, впродовж 19.03.2015 - 03.04.2015 позивач сплачував податковий борг частинами, зазначивши в системі «Клієнт-Банк» вихідну дату документу 10 березня 2015 року, хоча фактично банківські операції проводилися пізніше і дати, у які було проведено вказані операції, повністю співпадають з датами зарахування коштів до бюджету. Крім того, позивачем не було виставлено претензій до обслуговуючого банку з приводу не проведення відповідних платежів, не було також і оскаржено його дії.

Відповідно до ст. 126 п. 126.1 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу при затримці до 30 календарних днів включно.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що ПАТ «Мукачівським заводом «Точприлад» не дотримано встановлених законодавством строків сплати частини суми узгодженого податкового зобов'язання по сплаті податку на прибуток підприємства за 2014 рік, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 3 квітня 2017 року № про накладення штрафу у розмірі 254674,50 грн.

Проте суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Як уже зазначалось вище останнім днем сплати узгодженої суми податкового зобов'язання податку на прибуток підприємства за 2014 рік для ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» було 12 березня 2015 року.

Згідно матеріалів справи ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» 10 березня 2015 року подано до обслуговуючого банку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у м. Мукачево платіжне доручення №505 з використанням системи «Клієнт-Банк» на перерахування податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 2 715 867 гривень, при цьому залишок коштів на поточному(гривневому) рахунку підприємства в обслуговуючому банку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» становив 7 448 158, 68 грн.

Суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину, що згідно Договору №035-12/АПВ на розрахунково-касове обслуговування від 13.09.2012 року та додаткового договру№01 до нього (а.с.30-35) укладеного позивачем з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» банк зобов'язується проводити розрахункове обслуговування Клієнта з використанням системи електронних платежів «Клієнт-Банк» з використанням документів в електронній формі, в т.ч. платіжних доручень в операційний час з 09.00 до 17.00 год. в той же день.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Пунктом 129.6 ст. 129 ПК України визначено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Оскільки ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад» своєчасно подав податкову декларацію з податку на прибуток до податкових органів, платіжне доручення №505 на перерахування решти суми податку на прибуток в сумі 2 715 867 гривень було сформовано та надіслано позивачем до обслуговуючого банку за допомогою системи «Кліент-Банк» об 11.27 год. 10 березня 2015 року, залишок коштів на рахунку підприємства в обслуговуючому банку на момент ініціювання переказу коштів був достатнім, то суд апеляційної інстанції вважає, що сплата податку на прибуток за 2014 рік позивачем проведена вчасно.

Покликання суду першої інстанції на ту обставину, що позивачем згадана сума податку на прибуток була сплачена згодом на підставі інших платіжних доручень, і позивач не виставляв претензій до банку ще не свідчить про недотримання товариством строків сплати податкового боргу з вказаного податку.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 16.06.2015р., на яку покликався суд першої інстанції, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету, власне і підтверджує правоту позивача, бо податковим органом не надано доказів, що позивач не вчиняв дії по перерахуванню грошового зобов'язання, а матеріалами справи підтверджено факт вчинення дій щодо перерахування податкового боргу.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи а позовні вимоги - задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області судовий збір у розмірі 3821 грн, який сплачено за подання позовної заяви та судовий збір у розмірі 4203, 11 грн, за подання апеляційної скарги.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мукачівський завод «Точприлад» задовольнити, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року по справі № 807/761/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов публічного акціонерного товариства «Мукачівський завод «Точприлад» задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області від 03.04.2017 року № (форми Ш).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області на користь публічного акціонерного товариства «Мукачівський завод «Точприлад» (№ 5255 в АТ «Укрексімбанк» у м. Ужгород, МФО 322313) судовий збір у розмірі 3821 грн, який сплачено згідно платіжним дорученням № 1050 від 14.06.2017 року та судовий збір у розмірі 4203, 11 грн, який сплачено згідно платіжним дорученням № 3249 від 13.12.2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

І.В. Глушко

Повний текст виготовлений 07.02.2018 року