Справа № 816/2/18
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/2/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Вязун К.Ю.,

позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Під час розгляду справи суд -

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України про :

- визнання протиправними дій МВС України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ № 850 від 21.10.2015;

- зобов'язання відповідача здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 .

Ухвалою суду від 24.01.2018 до участі у справі в якості другого відповідача залучено Головне управління Національної поліції України в Полтавській області.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Надіслав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ГУНП в Полтавській області підготовлено висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у звязку з інвалідністю та затверджений на засіданні комісії. Розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД наданий до ДФЗБО Національної поліції України. При надходженні цільового фінансування буде проведено розрахунок.

Представник ГУНП в Полтавській області в судове засідання вдруге не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

У період з 01.03.1992 по 06.11.2015 року ОСОБА_1 працював в органах внутрішніх справ та з 06.11.2015 року по 31.05.2016 у Національній поліції України.

31.05.2016 ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) відповідно до наказу № 156 о/с.

04.10.2016 Полтавською обласною медико соціальною експертною комісією позивачу видано довідку АВ № 0554489, згідно якої ОСОБА_1 з 08.09.2016 встановлена ІІ група інвалідності з 08.09.2016 (а.с. 17).

Після встановлення ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 звернувся до ГУНП у Полтавській області та МВС України із заявою на виплату одноразової грошової допомоги, на яку отримав відповідь ГУНП у Полтавській області № 29/К-262 від 04.11.2016 (а.с. 19) про те, що зазначене у заяві питання буде розглянуте після внесення змін до статті 97 Закону України «Про національну поліцію». А також лист Департаменту фінансово облікової політики МВС України № 15/2-К-2215 від 08.12.2016 (а.с. 20) подібного змісту.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 13.02.2017 у справі № 554/189/17 (а.с. 121-122), залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 у справі № 554/189/17 (а.с. 123 126), задоволено позовні вимоги та зобовязано ГУНП в Полтавській області прийняти та направити до МВС України висновок із додатками щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в звязку із встановленням йому ІІ групи інвалідності захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ у відповідності до постанови КМУ від 21.10.2015 № 850.

Листом № 29/К-45/Оп від 30.05.2017 (а.с. 27) ГУНП в Полтавській області повідомило ОСОБА_1, що на виконання рішення суду матеріали на виплату одноразової грошової допомоги надіслані на затвердження до ДФОП МВС України.

Листом № 834/115/29/01-17 від 03.07.2017 (а.с. 28) ГУНП в Полтавській області повідомило ОСОБА_1, що матеріали на виплату одноразової грошової допомоги, надіслані на затвердження до ДФОП МВС України, були повернуті листом № 15/2-2213 від 26.06.2017, в якому зазначено, що на ОСОБА_1 поширюються норми Закону України «Про національну поліцію», у звязку із чим подані документи не відповідають вимогам законодавства.

Листом № 1092/115/29/01-2017 ГУНП в Полтавській області від 14.08.2017 (а.с. 33) позивачу запропоновано звернутися до ГУНП в Полтавській області із заявою установленого зразку щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги згідно норм Закону України «Про національну поліцію» та наказу МВС України від 11.01.2016 № 4.

Отримавши заяву позивача, листом № 29/К-246 від 11.09.2017 (а.с. 34) ГУНП в Полтавській області повідомило ОСОБА_1, що матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги були сформовані відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 та 08.09.2017 розглянуті комісією ГУНП в Полтавській області на підставі п.п. 4 п. 1 статті 97 Закону України «Про національну поліцію». На підставі зібраних документів був підготовлений висновок про призначення одноразової грошової допомоги у звязку з інвалідністю та затверджений на засіданні комісії. Також відповідач повідомив, що при надходженні цільового фінансування буде проведено розрахунок.

Разом з тим, до 02.01.2018 розрахунок з позивачем проведено не було, у звязку із чим він звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію України» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Такий порядок визначався частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію», якою було встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначених положень, постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року було затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Цей Порядок та умови визначав механізм призначення і виплати ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (п. 1 Порядку № 850).

Відповідно до п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату ОГД, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.

В той же час, не зважаючи на те, що друга група інвалідності позивача пов'язана із захворюванням отриманим з проходженням служб в ОВС, позивач звільнявся з національної поліції відповідно до Закону України «Про національну поліції» та друга група інвалідності встановлена була у жовтні 2016 року.

Пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, в разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва) пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок зазначених причин.

Згідно частини 2 цієї статті Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Так, Наказом МВС України № 4 від 11 січня 2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29 січня 2016 року за № 163/28293, який набрав чинності 29 лютого 2016 року.

Порядком № 4 визначено механізм та умови виплати ОГД поліцейському, право на яку встановлено спеціальним законом, що регулює відповідну сферу діяльності (тобто Законом України «Про Національну поліцію»).

Наказом МВС України від 12 вересня 2016 року № 916 «Про внесення змін до Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» внесені зміни до «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» від 29 січня 2016 № 163/28293, а саме пункту 5 розділу 1.

Підпунктом 4 пункту 5 розділу 1 Порядку № 4 роз'яснено значення терміну «пов'язаного з проходженням служби в поліції», що визначає випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського. Так, пов'язаною з проходженням служби в поліції (пункти 4, 6 частини першої статті 97 Закону) є обставина, яка виникла внаслідок отриманого захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Як вбачається з позовних вимог, на думку позивача, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми Порядку № 850, безпосередньо пунктом 3 якого зазначено, що ОГД призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності ІІ групи.

Суд не може погодитися із зазначеним твердженням позивача з огляду на наступне.

З 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію", яким врегульовано, зокрема, питання виплати одноразової грошової допомоги.

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію", Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Застосування до спірних правовідносин Порядку № 850 через абзаци 2, 3 пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію України» є безпідставним, оскільки у зазначених нормах Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію України» мова йде про те, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію». Разом з тим, позивач звільнився 31.05.2016 року зі служби в поліції, а не зі служби в органах внутрішніх справ та інвалідність йому була встановлена у жовтні 2016 року. Відтак, застосуванню підлягає саме Закон України «Про Національну поліцію».

Розміри одноразової грошової допомоги визначені статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію», абзацом б пункту 4 частини 1 якої встановлено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності: II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

Згідно частини 4 статті 100 Закон України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у частині другій цієї статті, призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Згідно з пунктом 1 розділу II Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико - соціальної експертної комісії.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії АВ № 0554489 право позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло 08.09.2016 року.

Таким чином, зазначена дата є датою виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи. Відповідно з 08.09.2016 упродовж трьох років за позивачем зберігається право на отримання цієї допомоги.

Відповідно до розділу III Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 розділу III Порядку № 4). А відтак, позовні вимоги мають бути звернені до ГУНП в Полтавській області, яке є останнім місцем служби позивача.

Аналізуючи викладені норми права, суд дійшов висновку, що право на призначення та виплату грошової допомоги, у зв'язку із встановленням інвалідності, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку № 850 мають право виключно особи, останнім місцем роботи яких є органи міліції, а також пенсіонери МВС. У спірних правовідносинах порядок та умови отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності поліцейським передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Порядком № 4. При цьому особам, останнім місцем роботи яких є підрозділи Національної поліції, в тому числі й позивачу у даній справі, одноразова грошова допомога у разі визначення інвалідності повинна призначатися та виплачуватися згідно положень статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку № 4.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок визначення інвалідності, пов'язаної із захворюванням отриманим під час проходження служби в ОВС, однак не у зазначених позивачем порядку та розмірі, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, беручи до уваги те, що діючий порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги поліцейському в разі визначення інвалідності, який підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, передбачає відповідний обовязок територіального органу поліції за останнім місцем служби поліцейського, суд, керуючись частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016 та зобовязати Головне управління Національної поліції в Полтавській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016.

Посилання відповідачів на відсутність фінансування та необхідність виділення додаткових коштів з Державного бюджету України є безпідставними, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України").

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина 2 статті 19 Основного Закону України).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004).

В Рішенні від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) Конституційний Суд України прямо зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей (служба в правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей), що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.

Як вже зазначалося вище, згідно з приписами абзацу 2 пункту 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (згідно із Законом України від 23.12.2015 №900-VIII) за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту пенсіонерів органів внутрішніх справ України, у зв'язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані.

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державною принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах "ОСОБА_2 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Тобто, Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат, в тому числі і пенсійних на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі у ході розгляду справи не довели, що у спірних відносинах вони діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Частинами 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (вул. Миру, буд. 5, с. Ланна, Карлівський район, Полтавська область, 39541, рнокпп НОМЕР_1) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ), Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 лютого 2018 року.

Суддя ОСОБА_3