Справа № 525/1302/17
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/1302/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2018 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Хоролець В.В.

при секретарі Пилипенко П.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача поліцейського СРПП №3 Великобагачанського

ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративний позов ОСОБА_3 до поліцейського СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія БР №982275 від 25.11.2017 року та закриття адміністративного провадження по справі, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що 25.11.2017 року о 10 год. 30 хв. він керував службовим автомобілем НОМЕР_1 та їхав по вулиці Токова до вулиці Ватутіна в с. Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області. Наблизившись до перехрестя, він помітив, що зліва від нього по вулиці Ватутіна рухається автомобіль НОМЕР_2. На перехресті він, з увімкненим показником лівого повороту розпочав маневр поворот ліворуч, при цьому, водій автомобіля ВАЗ-2108 не надавши йому переваги у русі, тобто порушуючи п.16.12 ПДР України (оскільки будь-які дорожні знаки на цьому перехресті були відсутні), допустив аварійну обстановку, різко загальмував, вийшов з автомобіля і почав нецензурно виражатися на його (тобто ОСОБА_3В.) адресу, погрожував фізичною розправою. Даним водієм автомобіля ВАЗ-2108 виявився житель с. Радивонівка ОСОБА_4, який є працівником Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області.

Як вказує позивач, після погроз зі сторони вищевказаного працівника поліції, він одразу зателефонував на лінію 102 та викликав наряд поліції. Після прибуття наряду поліції Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області, працівники поліції звинуватили його, ОСОБА_3 у створенні аварійної ситуації на вищевказаному перехресті, при цьому, не розяснювали йому його права, передбачені КУпАП, вимагали зізнатися у вчиненні адміністративного правопорушення, не зважали на його посилання та здійснюваний ним відеозапис про те, що будь-які дорожні знаки в районі даного перехрестя доріг відсутні, відповідно, дана ділянка дороги є рівнозначним перехрестям і тому водій автомобіля ВАЗ-2108 повинен був дати йому (ОСОБА_3В.) дорогу. В подальшому, інспектор поліції (як вказано в оскаржуваній постанові) ОСОБА_2 підписав постанову у справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі та притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП, наклавши стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн.

Позивач ОСОБА_3 вказує, що є очевидним той факт, що в даній конкретній ситуації порушив ПДР водій ОСОБА_4, а не він, вважає, що будь-яких доказів його вини працівниками поліції не зібрано і його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що він не вчиняв порушення правил дорожнього руху та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, позивач ОСОБА_3 05.12.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія БР №982275 від 25.11.2017 року за ч.4 ст.122 КУпАП, винесену відносно нього поліцейським СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 та закрити провадження по даній адміністративній справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП (а.с.а.с.1-4).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.12.2017 року було відкрито провадження у даній адміністративній справі і попереднє судове засідання у справі призначено на 18.12.2017 року (а.с.11).

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, яким, зокрема, КАС України викладено в новій редакції. Згідно пп.10 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень КАС України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, що з 15.12.2017 року набув чинності новий КАС України, ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18.12.2017 року вирішено дану адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 продовжити розглядати у спрощеному позовному провадженні; розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження призначений на 15.01.2018 року (а.с.а.с.24-25); в подальшому, розгляд справи було відкладено на 02.02.2018 року, а в подальшому на 08.02.2018 року.

Відповідач у справі-субєкт владних повноважень поліцейським СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 не подав письмового відзиву на позов ОСОБА_3 згідно положень ст.162 КАС України.

В судовому засіданні 02.02.2018 року позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 заявлений адміністративний позов підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалися на обставини, що в ньому викладені і просили його задовольнити. Також посилалися на те, що відповідачем у справі не надані будь-які докази вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, про яке вказано у оскаржуваній ним постанові серія БР №982275 від 25.11.2017 року за ч.4 ст.122 КУпАП.

В судовому засіданні відповідач у справі-субєкт владних повноважень поліцейський СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 визнав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на те, що у ситуації, яка склалася на місці 25.11.2017 року в с. Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області на відповідному перехресті з участю автомобілів ВАЗ-21043 та ВАЗ-2108, він повністю не зорієнтувався в дорожній обстановці і помилково кваліфікував дії водія ОСОБА_3 за ч.4 ст.122 КУпАП. Також вказав, що фото та відеозйомка місця події ним як уповноваженим інспектором поліції не здійснювалися, відеозйомку на місці проводив водій ОСОБА_3

Відповідно до ч.4 ст.47 КАС України, відповідач у справі має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позову заяву.

За нормою ч.1 ст.189 КАС України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 цієї статті, у разі визнання позову відповідачем повністю або частково, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_1, відповідача у справі-субєкта владних повноважень поліцейського СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2, детально дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі на засадах змагальності та диспозитивності, переглянувши в судовому засіданні диск з відеозаписом за 25.11.2017 року, що наданий позивачем у справі ОСОБА_3, і давши цим всім доказам належну оцінку, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 до поліцейського СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія БР №982275 від 25.11.2017 року за ч.4 ст.122 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

25 листопада 2017 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР №982275, що винесена в селі Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області на вулиці Токова (як вказано у постанові) відповідачем по справі поліцейським СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2, водія ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП за те, що він, 25.11.2017 року о 10 год. 35 хв. в с. Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області, керуючи автомобілем НОМЕР_3, при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, що рухався у зустрічному напрямку і був змушений різко гальмувати та подавати звуковий сигнал. Тобто, як вбачається з даної постанови, водій ОСОБА_3 допустив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.122 КУпАП; даною постановою, за вищевказане адміністративне правопорушення, на водія ОСОБА_3 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 680 грн., що передбачений санкцією частини цієї статті (а.с.а.с.5,21).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 4 ст.122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, що спричинило створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Згідно п. 16.12 Правил дорожнього руху України, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 278 КУпАП визначає умови підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно даної норми, орган, (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.9 КАС України (в редакції 2017 року), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За нормою ч.2 ст.73 КАС України (в редакції 2017 року), яка визначає поняття належності доказів, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як чітко визначено положеннями ст.76 КАС України (в редакції 2017 року), яка врегульовує поняття та юридичний зміст достатності доказів, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; при цьому, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно загального правила ч.1 ст.77 КАС України (в редакції 2017 року), яка врегульовує поняття та юридичний зміст обовязку доказування, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З переглянутого в судовому засіданні диску з відеозаписом, що датований 25.11.2017 року (диск, який відкривався для перегляду знаходиться на аркуші 42 даної справи) вбачається, що на відеозаписі видно перехрестя рівнозначних доріг в с. Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області, на цьому перехресті відсутні будь-які дорожні знаки, які б стосувалися пріоритету руху як по вулиці Токова, так і по вулиці Ватутіна, які перетинаються; вбачається місце розташування автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5

З фотознімків місця даної події, які були зроблені ОСОБА_3 27.11.2017 року (тобто через декілька днів після події) вбачається, що на фотознімках зафіксовано вищевказане перехрестя вулиць Токова та Ватутіна в с. Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області, вказано напрямок, по якому рухалися 25.11.2017 року автомобілі НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5 При цьому, з наявних фотознімків чітко вбачається, що будь-які дорожні знаки в районі вищевказаного перехрестя відсутні. Вказані відомості свідчать про те, що будь-яких переваг на даному перехресті рівнозначних доріг для автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 не було, натомість, саме останній (тобто водій ОСОБА_4В.) повинен був надати дорогу автомобілю НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 згідно п.16.12 Правил дорожнього руху України.

При цьому, детальний перегляд наявного відеозапису вказує на те, що на відеозаписі чітко і поза розумним сумнівом вбачається упереджене відношення посадової особи органу нацполіції ОСОБА_2 щодо водія ОСОБА_3, оскільки будь-які його заперечення обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП на місці не перевірялися. Зміст дій та словесних розмов учасників події на місці вказує на те, що інспектор поліції ОСОБА_2 вказав водію ОСОБА_3 на існування ст.63 Конституції України, однак декілька разів категорично невірно розяснив її зміст, тобто, по суті, попередив водія ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, чим порушив право ОСОБА_3 на захист та його право не свідчити проти себе. Крім цього, із наявного відеозапису вбачається, що при винесенні оскаржуваної постанови ОСОБА_3 не розяснювалися у повному обсязі положення ст.268 КУпАП (було розяснено лише право та строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення). Крім цього, зміст переглянутого відеозапису (який у суду не викликає жодних сумнівів у його належності та достовірності) свідчить про те, що інший учасник цієї події водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4 (який є співробітником Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області і на час даної події перебував у форменому одязі), втручався у процес притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, зокрема, невірно та в некоректній формі намагався розяснити процедуру оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення та порядок звернення до суду з цього приводу.

При цьому, суд при оцінці цього доказу суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77 КАС України, об'єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, оглянутого в судовому засіданні відеозапису, що наданий стороною позивача у справі, з урахуванням Рекомендацій Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій,ухвалених 13 лютого 1991 року,та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77 КАС України (в редакції 2017 року), суд приходить до висновку, що будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП за обставин, які вказані у постанові про накладення адміністративного стягнення серія БР №982275 від 25.11.2017 року, не має і не вбачається з досліджених матеріалів справи в їх сукупності. При цьому, відповідач у справі-субєкт владних повноважень у повному обсязі визнає заявлені позовні вимоги ОСОБА_3

Отже, з урахуванням сукупності вищевикладених обставин справи, суд повинен прийти до висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БР №982275 від 25.11.2017 року, що винесена на місці поліцейським СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 про притягнення громадянина ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню.

В ч.3 ст.286 КАС України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 року) визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи висновки, до яких суд дійшов вище з приводу наявності передбачених підстав для скасування оскаржуваної позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР №982275 від 25.11.2017 року, що винесена поліцейським СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 про притягнення громадянина ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП, з огляду на норми п.3 ч.3 ст.286 КАС України, які діють з 15.12.2017 року, провадження у адміністративній справі щодо ОСОБА_3 за ч.4 ст.122 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.19, ч.2 ст.61 Конституції України, ст.ст.7,9,245,246,251,252,254,268,280,293 КУпАП, ст.ст.6,9,72,73,76,77,241-246,255,257,271-272,286,293,297 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Рішенням Конституційного суду України №3-рп/2015 від 08.04.2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КУпАП, Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі №5-рп/2015, суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до поліцейського СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія БР №982275 від 25.11.2017 року та закриття адміністративного провадження по справі за ч.4 ст.122 КУпАП задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія БР №982275 від 25.11.2017 року, винесену поліцейським СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 про притягнення громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн., а провадження по даній справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч.1 ст.272 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

На виконання п.4 ч.5 ст.246 КАС України зазначається повне найменування сторін у справі: позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_5; представник позивача ОСОБА_1, місце проживання селище ОСОБА_7, вулиця Затишна, 56 Полтавської області, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_6; відповідач-субєкт владних повноважень поліцейський СРПП №3 Великобагачанського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2, службова адреса селище ОСОБА_7, вулиця Шевченка, 103 Полтавської області.

Суддя В.В.Хоролець