Справа № 818/1882/17
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2018 р. Справа № 818/1882/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гончаренко В.М.,
представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суми-Електрод" до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Суми - Електрод», звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Сумській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 20.11.2017р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.
Позивач стверджує, що висновки зазначеного акту ґрунтуються на припущеннях, ТОВ «Суми-Електрод» надало в момент перевірки всі документи, які підтверджують факт отримання матеріальних цінностей на всіх ланцюгах постачання по спірним господарським операціям.
Позивач вважає, що відсутні будь-які законні підстави для виключення із складу податкового кредиту ТОВ «Суми-Електрод» сум податку, які підтверджені належним чином оформленими та зареєстрованими податковими накладними, складеними постачальниками товариства.
Таким чином, формування ТОВ «Суми -Електрод» податкового кредиту по проведеним фінансово-господарським операціям з контрагентами: ТОВ «Океан-Трейд», ПП «Промтехніка», ТОВ «Акін-М», ТОВ «ДРОПЛЕТ», ТОВ «НВФ «Востокмет», ПП «Багатопрофільний альянс «СВВ-1», здійснене у відповідності до норм Податкового кодексу України.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на наступне.
Під час здійснення перевірки був встановлений факт нереальності здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання, а первинні документи складені від імені ТОВ «Океан Трейд», ПП «Промтехніка», ТОВ «Акін-М», ТОВ «Дроплет», ТОВ «НВФ «Востокмет», ПП «Багатопрофільний Альянс «СВВ-1 на адресу ТОВ «Суми-Електрод» в частині реалізації ТМЦ не мають жодної юридичної значимості, оскільки вказані угоди не були спрямовані на якісне та своєчасне виконання зобовязань перед замовником, а лише для збільшення валових витрат та податкового кредиту.
Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Сумській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Суми-Електрод», з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Океан Трейд», за період жовтень-грудень 2015 року, ПП «Промтехніка» за період листопад 2014 року, березень 2015 року, ТОВ «Акін-М» за період квітень 2015 року, ТОВ «Дроплет» за період жовтень, грудень 2014 року, ТОВ «НВФ «Востокмет» за період червень 2015 року, ПП «Багатопрофільний Альянс «СВВ-1» за період листопад 2014 року.
На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:
Оскаржувані податкові повідомлення рішення прийняті на підставі висновків акту перевірки про не підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання з контрагентами позивача ТОВ «Океан Трейд», ПП «Промтехніка», ТОВ «Акін-М», ТОВ «Дроплет», ТОВ «НВФ «Востокмет», ПП «Багатопрофільний Альянс «СВВ-1».
Суд не погоджується із вказаними висновками відповідача та вважає їх такими, що спростовуються матеріалами справи.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платнику податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.
Згідно з пунктом 9.1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:
- назву документа (форми);
- дату і місце складання;
- назву підприємства, від імені якого складено документ;
- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення;
- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже суд зазначає, що господарські операції для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та його контрагентами зобов'язань за спірними правочинами. Копії первинних документів не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст. 44, ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Отже, господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємство та його контрагенти ознак фіктивності на час здійснення господарських операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.
За змістом пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
За правилами пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Тобто умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Як вже зазначалося, перелічені вище податкові накладні містять всі передбачені законодавством реквізити та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Пунктом 201.8 ст.201 Податкового кодексу України, визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Згідно п.201.10. ст. 9 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент видачі податкових накладних позивач та його контрагенти були зареєстровані органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платників податку на додану вартість, про що є відповідне свідоцтво, а отже мали право складати податкові накладні.
Зважаючи на те, що позивач має належним чином оформлені податкові накладні, позивачем сплачено повністю ПДВ в ціні товару, податкове зобов»язання з ПДВ по даним господарським операціям задеклароване контрагентом в повному обсязі та сплачене до Державного бюджету, суд вважає, що сума податку на додану вартість правомірно віднесена позивачем до складу податкового кредиту.
При цьому посилання відповідача на неможливість встановити походження реалізованих позивачу товарів у зв'язку з тим, що контрагенти контрагента позивача по ланцюгу постачання не здійснювали придбання товарів, що в подальшому були реалізовані позивачу, суд вважає безпідставним, оскільки сама по собі можливість не відображення в податковому обліку контрагентами підприємства відповідних господарських операцій чи несплата ним необхідних сум ПДВ до бюджету не може слугувати достатньою підставою для зменшення суми податкового кредиту позивачу. Законодавство України не ставить виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит в залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання.
Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди застосовують як джерело права, відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Так, у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.
Також безпідставним суд вважає і посилання відповідача на відсутність та недоліки в заповненні товарнотранспортних накладних по господарським операціям позивача, оскільки товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару. За наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання чи дефектність такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може бути підставою для невизнання податкового кредиту та витрат з придбання товарно-матеріальний цінностей.
Крім того, посилання відповідача на те, що надані до перевірки копії сертифікатів якості не можна вважати такими, що відповідають дійсності, суд вважає необґрунтованим, оскільки Перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затверджений Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 1 лютого 2005 року № 28. Відповідно до вказаного Переліку, жодний товар, що був поставлений позивачу його контрагентами не підлягає обовязковій сертифікації на території України. Суд зазначає, що відсутність сертифікатів на придбаний товар не спростовує факту придбання такого товару. Крім того, зазначений документ (сертифікат якості) не є первинним документом бухгалтерського чи податкового обліку.
Також безпідставним суд вважає посилання відповідача на те що у видаткових накладних по господарським операціям з ТОВ «Океан Трейд» та ТОВ «Акін-М» відсутні обовязкові реквізити, а саме не зазначено посаду та прізвище одержувача товару та дані про доручення на отримання матеріальних цінностей. Так з матеріалів справи суд вбачає, що приклади підписів із зазначенням посади та прізвища матеріально відповідальних осіб містяться у додатках до наказів «Про облікову політику товариства» а перелік виданих довіреностей міститься у журналі реєстрації довіреностей (т.2 а.с 128 148).
Відтак суд вважає, що ТОВ «Суми-Електрод» виконало вимоги п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», яким визначено, що первинний документ повинен мати особистий підпис або інші дані, який дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом встановлено, що у своїй сукупності надані позивачем документи дозволяють ідентифікувати проведені господарські операції, відтак суд доходить висновку, що вони не є безтоварними.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд вважає, що податковим органом не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень рішень, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Суми-Електрод" до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 20.11.2017 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.01.2018 року.

Суддя В.О. Павлічек