Справа № 826/1615/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1615/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Файдюка В.В., Троян Н.М.,

при секретарі Кузик М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві, третя особа - Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- поновити позивача на посаді державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві;

- стягнути з Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у місті Києві відшкодувати позивачу моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 15.12.2011 № 2649/03 ОСОБА_2 призначений на посаду державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 03.08.2012 № 209/05 до державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 відповідно до статті 14 Закону України «Про державну службу» застосовано захід дисциплінованого впливу у вигляді затримки строком до одного року у призначенні на вищу посаду.

Згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 24.09.2012 № 279/05 до державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 відповідно до статті 14 Закону України «Про державну службу» застосовано захід дисциплінованого впливу у вигляді затримки строком до одного року у присвоєнні чергового рангу.

Згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 15.11.2012 № 348/05 до державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 застосовано захід дисциплінованого впливу у вигляді стягнення у вигляді догани.

Згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 18.09.2014 № 159/05 до державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 відповідно до статей 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Згідно з наказом Головного управління у м. Києві від 26.09.2014 № 170/05 до державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 відповідно до статей 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Начальник Святошинського РУЮ у м. Києві, заступник начальника відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, діловод підрозділу з обліку та доставки документів склали акт від 29.09.2014 про те, що 29.09.2014 у службовий кабінет начальника відділу запросили державного виконавця відділу ОСОБА_2, якому запропонували надати письмове пояснення з приводу його відсутності на роботі 29.09.2014 в період з 9.00 до 13.00.

Начальник Святошинського РУЮ у м. Києві, заступник начальника відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, діловод підрозділу з обліку та доставки документів склали акт від 29.09.2014 № 2-а про те, що державний виконавець відділу ОСОБА_2 відсутній на робочому місці 29.09.2014 в період з 9.00 до 13.00 та з 15.00 до 18.00, у книзі виходу на роботу його підпис відсутній.

Начальник Святошинського РУЮ у м. Києві, заступник начальника відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, діловод підрозділу з обліку та доставки документів склали акт від 30.09.2014 про те, що 30.09.2014 у зв'язку з відсутністю на робочому місці державного виконавця ОСОБА_2., з метою з'ясування причин відсутності, заступником начальника відділу ОСОБА_3 здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_2 та запропоновано йому надати пояснення з приводу відсутності його на роботі та не здачі здавального опису завершених виконавчих проваджень, відсутності акту передачі виконавчих проваджень. У відповідь ОСОБА_2 повідомив, що вважає себе таким, що звільнився.

Начальник Святошинського РУЮ у м. Києві, заступник начальника відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві, діловод підрозділу з обліку та доставки документів склали акт від 30.09.2014 № 2-б про те, що державний виконавець відділу ОСОБА_2 відсутній на робочому місці 30.09.2014 в період з 9.00 до 18.00, у книзі виходу на роботу його підпис відсутній.

Такі самі акти складені у період з 01.10.2014 по 10.10.2014.

Начальник управління кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у м. Києві надіслала державному виконавцю відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 листа від 15.10.2014 №800/08-17, в якому просила терміново надати до управління кадрової роботи та державної служби документ, який би підтверджував поважність відсутності на роботі.

Начальник Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві надав начальнику Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві подання про вирішення питання про застосування до державного виконавця ОСОБА_2. за порушення трудової дисципліни заходу стягнення у вигляді звільнення. Подання зареєстровано у Головному управлінні юстиції у м. Києві 15 .10.2014 за № 23/39/11031.

ОСОБА_2 подав до Головного управління юстиції у м. Києві заяву про звільнення з посади державного виконавця за власним бажанням з 28.10.2014. Заява зареєстрована в Головному управлінні юстиції у м. Києві 15.10.2014 за № 23/39/11035.

ОСОБА_2 надав Головному управлінню юстиції у м. Києві письмові пояснення від 19.10.2014, в яких зазначив, що 18.08.2014 начальнику відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції ним було подано заяву про звільнення з посади державного виконавця. Заяву було погоджено начальником управління та районним керівником відділу державної виконавчої служби. 22.08.2014 він передав дільницю № 29 та відпрацював після цього два тижні. ОСОБА_2 вказав, що його запевнили, що документи про звільнення його з посади будуть передані до Головного управління юстиції у м. Києві. З 05.09.2014 він проходив військову службу в смт. Нові Петрівці як доброволець. У зв'язку з тим, що більшість часу він знаходиться за межами Києва та враховуючи той факт, що свої зобов'язання виконав, на роботу не з'являвся. Однак, йому стало відомо, що документи про звільнення передано не було, більш того районним керівництвом складено акти про відсутність на робочому місці та направлено подання про звільнення.

Начальник відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві щодо наданих пояснень державного виконавця ОСОБА_2. повідомив начальника Головного управління юстиції у м. Києві про те, що заява про звільнення із займаної посади за власним бажанням ОСОБА_4 начальнику відділу на погодження не подавалась.

Згідно з наказом Головного управління юстиції у м. Києві від 27.10.2014 №2611/03 до ОСОБА_2 відповідно до статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни застосовано захід стягнення у вигляді звільнення з посади державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Наказано виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за певні періоди.

Начальник управління кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у м. Києві у листі від 14.11.2014 №926/08-17 повідомив ОСОБА_2 про наказ від 27.10.2014 №2611/03 про звільнення його із займаної посади та про необхідність з'явитися до управління для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

Лист 14.11.2014 №926/08-17 направлений на адресу ОСОБА_2 19.11.2014 та вручений останньому 01.12.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення зі штрих-кодами 01 2 та 036 2.

Начальник управління кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у м. Києві направив на адресу ОСОБА_2 лист від 15.12.2014 №1071/0817, в якому повторно повідомив про наказ від 27.10.2014 № 2611/03 про звільнення його із займаної посади та про необхідність з'явитися до управління для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

Згідно із записом в особовій картці (сторінка 4), копія якої наявна в матеріалах справи, позивач отримав трудову книжку 11.05.2016.

При цьому, колегія суддів зазначає, що фактичною підставою для прийняття вказаного наказу слугували факти відсутності ОСОБА_2 на роботі 29.09.2014, 30.09.2014 та з 01.10.2014 по 10.10.2014 без поважних причин.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що наказ про застосування до позивача стягнення у вигляді звільнення є правомірним, а тому позов задоволенню не підлягає.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивач звільнений без законної підстави, а тому відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України підлягає поновленню на роботі з виплатою середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців закріплені в таких нормативних актах, як Кодекс законів про працю України, Закон України «Про державну службу», інших спеціальних законах, статутах і положеннях про дисципліну.

Згідно зі статтею 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Статтями 148 - 149 Кодексу законів про працю України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) є грубим порушенням трудової дисципліни і тягне накладення одного з видів дисциплінарного стягнення - догану або звільнення, з дотриманням правил, встановлених статтями 148-151 Кодексу законів про працю України.

При цьому, для встановлення факту прогулу необхідно з'ясувати поважність причини відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Судом першої інстанції встановлено, що поважними причинами відсутності позивача на робочому місці є факт подання ним 18.08.2014 заяви про звільнення за власним бажанням за два тижні, як це вимагає закон, і переконання в тому, що його буде звільнено. Також позивач зазначив, що у період його відсутності на роботі він з 05.09.2014 проходив військову службу в смт. Нові Петрівці як доброволець.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідач обставини щодо подання позивачем 18.08.2014 заяви про звільнення за власним бажанням за два тижні, як це вимагає закон, та погодження такої заяви керівником заперечує, а позивачем, в свою чергу, не надано доказів на підтвердження подання такої заяви, а тому цей факт є непідтвердженим. Також, позивач не надав доказів на підтвердження того, що він з 05.09.2014 проходив військову службу в смт. Нові Петрівці як доброволець.

При цьому, відсутність позивача на роботі у період з 29.09.2014, 30.09.2014 та з 01.10.2014 по 10.10.2014 без поважних причин, зафіксовано відповідачем у відповідних актах, у листі про необхідність надання поважності причин такій відсутності, скерованому позивачу, а також у поданні про застосування до позивача заходу стягнення - звільнення.

Доводи апелянта про те, що причини відсутності його на роботі, а саме: проходження ним як добровольцем з 05.09.2014 військової служби в смт. Нові Петрівці, є поважними, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Держава також у статті 119 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) закріпила гарантії та пільги працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України «Про військовий обов'язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,

Так, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас, як було вірно зазначено судом першої інстанції, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, для збереження за працівником, про якого йдеться у статті 119 Кодексу законів про працю України, місця роботи і посади протягом одного року, у роботодавця мають бути документальне підтвердження наведених у цій статті закону обставин. Працівник має повідомити про це роботодавця.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що позивач не звертався до відповідача із письмовою заявою про вступ з 05.09.2014 на військову службу під час мобілізації за особистим бажанням, що б мало наслідком поширення на нього зазначених пільг і гарантій і у відповідача не було підстав вважати, що позивач у період з 29.09.2014 по 10.10.2014 відсутній на роботі з поважних причин.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про правомірність наказу про застосування до позивача стягнення у вигляді звільнення, у зв'язку із чим підстав для поновлення останнього на роботі з виплатою середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу немає, що вірно встановлено судом першої інстанції

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Файдюк В.В.,

Троян Н.М.

Повний текст постанови виготовлений 05.02.2018.