Справа № 813/4135/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про розстрочення та відстрочення виконання судового рішення

07 лютого 2018 року Справа № 813/4135/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Редкевич О.Р.,

представника заявника (відповідача) ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Львівського комунального підприємства «Граніт» про відстрочення та розстрочення виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду по справі № 813/4135/17 за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Львівського комунального підприємства «Граніт» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Львівське комунальне підприємство «Граніт» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про розстрочення та відстрочення виконання судового рішення від 04.12.2017 року в адміністративній справі №813/4135/17 за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Львівського комунального підприємства «Граніт» про стягнення коштів, строком на один рік, а саме: розстрочити виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року в частині стягнення суми податкового боргу в розмірі 180000,00 грн. на 1 рік зі сплатою рівними частинами щомісячно по 15000 (п'ятнадцять) грн. 00 коп., починаючи з лютого 2018 року до січня 2018 року та відстрочити виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від грудня 2017 року в частині стягнення коштів за податковим боргом в сумі 460037 грн. 64 коп. в частині стягнення суми податкового боргу в розмірі 280037,64 грн. на 1 рік починаючи з 07.02.2018 року.

Заява мотивована тим, що Львівське комунальне підприємство «Граніт» має намір виконувати рішення суду, однак в разі своєчасної та в повному обсязі сплати ним грошового зобов'язання або погашення податкового боргу в повному обсязі існує загроза виникнення неплатоспроможності (банкрутства) заявника. Згідно довідки ЛКП «Граніт» №01 від 12.01.2018 року станом на 12.01.2018 року дебіторська заборгованість становить 1007,6 тис. грн., а кредиторська за товари і послуги 1000,9 тис. грн., нарахування заробітної плати за грудень 2017 року становило 307,5 тис. грн., нарахування ЄСВ - 68 тис. грн., ПДВ - 50,0 тис. грн., ПДФО -53.0 тис. грн.. Крім того, станом на 12.01.2018 року залишок коштів на розрахункових рахунках ЛКП становить 3616,77 грн., що підтверджується довідкою ЛКП «Граніт» №02 від 12.01.2018 року. Таким чином, за умови погашення стягненого згаданою постановою суду суми податкового боргу в повному обсязі одномоментно, ЛКП «Граніт» опиниться в стані неплатоспроможності за іншими статтями видатків, зокрема таких соціально-важливих, як заробітна плата працівникам та подальше накопичення податкового боргу за новими податковими зобов'язаннями.

Зазначає, що основною сферою діяльності ЛКП «Граніт» є надання послуг населенню з утримання будинків та прибудинкових територій на території Залізничного району м. Львова, прибирання сміття та ТВП із вказаної території та ін. (забезпечення експлуатації та збереження житлового фонду, що знаходяться у комунальній власності, виконання робіт та надання послуг населенню та юридичним особам), що безумовно свідчить про виконання ЛКП «Граніт» робіт та надання послуг, які мають важливе соціально-економічне значення для населення одного з районів м. Львова, а деякі з послуг, які надаються підприємством є виключними для населення, тобто такими, які крім ЛКП «Граніт» мешканцям більш ніхто не надає.

Стверджує, що Кошти, які ЛКП отримує як відшкодування за виконані роботи надходять з міського бюджету м. Львова по факту виконаних робіт із значними затримками. Сума цього відшкодування, яка повинна бути перерахована з міського бюджету за 2017 рік становить 1212000.00 грн. За рахунок вказаних коштів в ЛКП «Граніт» повинно виконати ряд зобов'язань перед третіми особами та могло б погасити частину податкового боргу, стягненого постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року.

На підтвердження важкого фінансового становища,боржник надав докази, а саме довідку про дебіторську заборгованість, довідку про залишок коштів на рахунках, довідку про суми відшкодовані за послуги з міського бюджету, копії звіту про фінансовий стан. Таким чином Львівське комунальне підприємство «Граніт» не має змоги в добровільному порядку одноразово виконати рішення суду, сплата заборгованості можлива лише у випадку розстрочення виконання такого.

Представник заявника вимоги заяви підтримав, просив розстрочити виконання рішення суду.

Представник позивача у справі зазначила, що заперечує щодо розстрочення виконання рішення суду.

Суд встановивши фактичні обставини, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог закону, дійшов висновку, що заява про розстрочення виконання рішення підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 року позов Головного управління ДФС у Львівській області задоволено повністю, стягнуто з Львівського комунального підприємства «Граніт» заборгованість в сумі 460037,64 грн.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною другою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

В той же час, згідно з ч.1 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Нормами ч. 3 та 4 вказаної статті передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сімї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи з положень зазначених норм, у них й не визначено вичерпний перелік підстав, з яких судом може бути прийнято рішення про розстрочення чи відстрочення виконання рішення. З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізує за власними переконанням, з урахуванням конкретних обставин справи.

З аналізу наведених вище правових положень можна дійти висновку, що суд за заявою особи, яка бере участь у справі може розстрочити або відстрочити виконання судового рішення. При цьому, таке розстрочення/відстрочення здійснюється виключно у виняткових випадках, за умови, що суд встановить наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо).

Згідно Рішення Конституційного суду України від 26.06.2013 року у справі №5-рп/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини 2 статті 17, пункту 8 частини 1 статті 26, частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» за змістом якого вбачається, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод,законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (N 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, N 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію ( 995 690 ) (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, N 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 40).

Так, при вирішенні питання про розстрочення та відстрочення виконання рішення судом враховано, що відмова у задоволенні заяви може призвести до негативних наслідків, у тому числі до блокування рахунків підприємства та фактично припинення діяльності Турківське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП «Галсільліс».

Крім того, суд звертає увагу, що частиною 5 ст.378 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Беручи до уваги доводи, викладені заявником в заяві про розстрочення та відстрочення виконання судового рішення, згідно з представленими заявником доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви Львівського комунального підприємства «Граніт».

Крім того, статтею 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В той же час, згідно з ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, зокрема За подання до суду заяви про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання судового рішення ставка судового збору становить 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (528,60 грн.).

Оскільки заявником при зверненні до суду із заявою про розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не сплачено судовий збір у встановленому розмірі, суд вважає за необхідне стягнути такий із ЛКП «Граніт» до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 243, 246, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в :

1. Заяву Львівського комунального підприємства «Граніт» про розстрочення та відстрочення виконання судового рішення від 04.12.2017 року в адміністративній справі №813/4135/17 задовольнити повністю.

2. Розстрочити виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року у справі №813/4135/17 за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Львівського комунального підприємства «Граніт» про стягнення коштів за податковим боргом в сумі 460037 грн. 64 коп. в частині стягнення суми податкового боргу в розмірі 180000,00 грн. на 1 рік із сплатою рівними частинами щомісячно по 15000 (п'ятнадцять) грн. 00 коп., починаючи з лютого 2018 року до січня 2018 року.

3.Відстрочити виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від грудня 2017 року у справі №813/4135/17 за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Львівського комунального підприємства «Граніт» про стягнення коштів за податковим боргом в сумі 460037 грн. 64 коп. в частині стягнення суми податкового боргу в розмірі 280037,64 грн. на 1 рік починаючи з 07.02.2018 року.

4. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Граніт» до Державного бюджету України не сплачений при подання заяви судовий збір в сумі 528 (пятсот двадцять вісім) грн. 60 коп.

Ухвала суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 256 КАС України.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст ухвали складено та підписано 09.02.2018 року.