Справа № 804/3535/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 р. справа № 804/3535/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області до приватного підприємця ОСОБА_1 про застосування заходів реагування,-

в с т а н о в и в:

09 червня 2016 року Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить тимчасово зупинити виробництво (виготовлення) або реалізацію продукції, виконання робіт, надання послуг ФОП ОСОБА_1, під час якого здійснюється експлуатація джерел утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу та утворення відходів при відсутності розробленої інвентаризації та декларації про відходи.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що 25.05.2016 року на виконання наказу № 251-П від 11.04.2016 р. та відповідно до плану заходів з виконання покладених на Державну екологічну інспекцію у Дніпропетровській області завдань здійснено вихід за податковою адресою відповідача з метою проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства України, проте, державних інспекторів до проведення перевірки не допущено. При цьому, як зазначає позивач, відповідачем будь-яких пояснень та документів перевіряючим не надано, що стало підставою для складання позивачем акту про відмову в проведенні перевірки № 0605-1 від 25.05.2016 р. Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області отримано лист Департменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської області № 3-2285/0/261-16 від 13.05.2016 р., в якому повідомлено про відсутність у відповідача інвентаризації стаціонарних джерел викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря». Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом з метою застосування до відповідача заходів реагування у сфері державного нагляду, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (а.с. 3-4).

Ухвалою суду від 14.11.2016 р. за даним позовом відкрито скорочене провадження у адміністративній справі (суддя Павловський Д.П.).

16.01.2017 року відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв'язку з перебуванням судді Павловського Д.П. у відпустці по догляду за дитиною.

Ухвалою від 17.01.2017 р. адміністративну справу прийнято до провадження суддею Чорною В.В. та призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судове засідання 12.09.2017 року сторони, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, своїх представників не направили.

Представник позивача за довіреністю Кульбака С.О. надіслав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 135).

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_3 надані письмові заперечення проти позову, в яких зазначено про порушення позивачем порядку проведення перевірки, що виразились у порушенні строку повідомлення відповідача про планову перевірку, перевищення максимального строку проведення такої перевірки, а також призначення позивачем зазначеної перевірки, не зважаючи на наявність мораторію на проведення контролюючими органами перевірок фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільонів гривень у 2015-2016 роках, які свідчать, на думку відповідача, про відсутність правових підстав для призначення та проведення планової перевірки. Також, представник відповідача оспорює обргунтованість позовної вимоги щодо зупинення діяльності підприємства, вказуючи на відсутність достатнього правового обгрунтування даної вимоги з боку позивача та відсутність порушень вимог природоохоронного законодавства України з боку відповідача. Представник відповідача також зазначає про наявність у ПП ОСОБА_1 чинного на момент перевірки дозволу на викиди забруднюючих речовин, та вказує на відсутність законодавчо закріпленої вимоги про реєстрацію інвентаризації джерел утворення відходів (а.с. 90-97).

Враховуючи, що в судове засідання представники сторіни не прибули, та за відсутності потреби у виклику свідків та проведенні судових експертиз, у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Приватний підприємець ОСОБА_1 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2, з основним видом діяльності - виробництво фарб, лаків і подібної продукції, друкарської фарби та мастил.

Керівником Державної екологічної інспекції у Дніпропетровської області видано наказ № 251-П від 11.04.2016 р. про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства України у діяльності приватного підприємця ОСОБА_1 в період часу з 12.05.2016 по 25.05.2016, та видано направлення на проведення перевірки № 4-2239-8-3 від 11.04.2016 р., які разом з повідомленням відповідача про призначення перевірки, оформленим листом від 11.04.2016 р. за № 4-2240-8-3, були вручені ПП ОСОБА_1 04.05.2016 року поштовим відправленням, що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 8-10).

06.05.2016 року відповідач направив на адресу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області лист за вих. № 0605-1, яким повідомив контролюючий орган про недотримання ним 10-денного строку повідомлення про проведення планової перевірки, та про дію мораторію на проведення контролюючими органами перевірок фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільонів гривень, а також зазначив про його перебування на час проведення перевірки за кордоном.

Матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області на підставі наказу № 251-П від 11.04.2016 р. та направлення на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 4-2239-8-3 від 11.04.2016 р., здійснено вихід за місцем провадження діяльності приватного підприємця ОСОБА_1 з метою проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства.

У зв'язку з відмовою ПП ОСОБА_1 у проведенні перевірки, посадовими особами позивача складено акт від 25.05.2016 р. про відмову у проведення перевірки (а.с. 14).

Через недопуск посадових осіб Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області до перевірки, а також зважаючи на інформацію, надану Департментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської області в листі № 3-2285/0/261-16 від 13.05.2016 р. на запит № 4-3020-8-3 від 10.05.2016 р., з якої встановлено наявність порушень вимог природоохоронного законодавства в діяльності ПП ОСОБА_1, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністратнвого суду із зазначеним позовом про застосування заходів реагування.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до наступних всиновків.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію, затвердженого Указом Президента України № 454/2011 від 13.04.2011 р., Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України. Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно з п. 4 Положення, Держекоінспекція України відповідно до покладених завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону атмосферного повітря щодо наявності та додержання дозволів на викиди забруднюючих речовин (підпункт «г» пункту 2 частини 4 Положення).

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря).

Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області здійснює свою діяльність на підставі положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, яке затверджено наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 429 від 04.11.2011 р.

Таким чином, Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, яка створена для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 р. (з наступними змінами), та наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України «Про затвердження Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства» № 464 від 10.09.2008 р. (з наступними змінами).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому.

Органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Суб'єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу (ч. 4 ст.5 вказаного Закону).

Судом встановлено, що проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ПП ОСОБА_1 заплановано у період з 12.05.2016 року по 25.05.2016 року, а повідомлення про проведення перевірки отримано останнім 04.05.2016 року, що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 10).

При цьому, фактично вихід з метою проведення планової перевірки ПП ОСОБА_1 посадовими особами позивача здійснено 25.05.2016 року, тобто з дотриманням десятиденного строку від дати письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу.

Отже, доводи відповідача про порушення 10-денного строку повідомлення його про проведення перевірки є необґрунтованими.

Посилання відповідача на положення п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» суд також не приймає, оскільки предметом перевірки у даному випадку є державний нагляд (контролю) додержання (виконання) вимог природоохоронного законодавства, що здійснюється у відповідності до приписів Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Закону України «Про охорону атмосферного повітря», Закону України «Про відходи» тощо.

Так, п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Аналізуючи зміст вказаної норми, суд приходить до висновку, що дія Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», а також Податкового кодексу України поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів контролю органами державної фіскальної служби, та не стосується відносин, пов'язаних зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, зважаючи на наведені витще норми чинного законодавства та наявні матеріали справи, судом встановлено, що позивач при винесенні наказу № 251-П від 11.04.2016 р. та під час виходу за адресою відповідача з метою проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходить з того, що позивачем заявлено позов про вжиття заходів реагування шляхом тимчасового зупинення діяльності відповідача, пов'язаної з експлуатацією джерел утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, з посиланням на порушення відповідачем норм Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та Закону України «Про відходи».

В обгрунтрування заявлених вимог позивачем покладено інформацію, надану Департментом екології та природних ресурсів Дніпропетровської області в листі № 3-2285/0/261-16 від 13.05.2016 р. на запит позивача № 4-3020-8-3 від 10.05.2016 р., з якої встановлено, що ПП ОСОБА_1 за отриманням дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, а також з метою реєстрації звіту про інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря до департаменту не звертався (а.с. 13).

З цього приводу суд заначає наступне.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» від 16.10.1992 р. № 2707-XII (далі - Закон № 2707-XII), підприємства, установи, організації та громадяни-суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані:

- здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо;

- вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів;

- забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів;

- здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік.

Для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік забруднюючих речовин переглядається Кабінетом Міністрів України не менше одного разу на п'ять років за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до статті 11 Закону № 2707-XII:

- викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення;

- викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, суб'єкту господарювання, об'єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

До першої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об'єкти, які не належать до першої і другої груп.

Строк дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, суб'єкту господарювання, об'єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, - сім років, об'єкт якого належить до другої групи, - десять років, об'єкт якого належить до третьої групи, - необмежений.

Перелік установ, організацій та закладів, яким надається право на розробку документів, що обґрунтовують обсяги викидів для підприємств, установ, організацій та громадян-суб'єктів підприємницької діяльності, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, які отримали такі дозволи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 12 Закону № 2707-XII, господарська чи інші види діяльності, пов'язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що Державним управлінням охорони навколишнього середовища в Дніпропетровській області приватному підприємцю ОСОБА_1 виданий дозвіл № -286 від 05.02.2010 р. на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, термін дії якого на даний час є необмеженим, відповідно до пп. 3 п. 20 Закону України від 09.04.2014 р. «Про внесення змін до деких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру».

Згідно даної норми Закону, строк дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, - сім років, об'єкт якого належить до другої групи, - десять років, об'єкт якого належить до третьої групи, - необмежений.

Заперечень з приводу того, що ПП ОСОБА_1 належить до об'єктів третьої групи, позивачем не надано.

Крім того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 р. №302 затверджено Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи (далі по тексту - Порядок), який встановлює єдиний механізм проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Відповідно до п. 2 Порядку, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Дозвіл видається суб'єкту господарювання за формою, встановленою Мінприроди.

При цьому, для отримання дозволу суб'єкт господарювання: оформляє заяву; готує документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин; проводить інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, видів та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пилогазоочисного обладнання; проводить оцінку впливу викидів забруднюючих речовин на стан атмосферного повітря на межі санітарно-захисної зони; розробляє плани заходів щодо: досягнення встановлених нормативів граничнодопустимих викидів для найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин; охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; ліквідації причин і наслідків забруднення атмосферного повітря; остаточного припинення діяльності, пов'язаної з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та приведення місця діяльності у задовільний стан; запобігання перевищенню встановлених нормативів граничнодопустимих викидів у процесі виробництва; здійснення контролю за дотриманням встановлених нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та умов дозволу на викиди; обґрунтовує розміри нормативних санітарно-захисних зон, проводить оцінку витрат, пов'язаних з реалізацією заходів щодо їх створення; проводить оцінку та аналіз витрат, пов'язаних з реалізацією запланованих заходів щодо запобігання забрудненню атмосферного повітря; готує інформацію про отримання дозволу для ознайомлення з нею громадськості відповідно до законодавства.

Отже, проведення інвентаризації стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря є необхідною умовою для отримання підприємством (підприємцем) дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Таким чином, зважаючи на наявність у відповідача такого дозволу, строк дії якого є необмеженим, суд вважає необгрунтовнаими доводи позивача про порушення відповідачем ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» та ст. 17 Закону України «Про відходи», що виразились у відсутності у відповідача інвентаризації стаціонарних джерел викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а також дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Також, суд зазначає, що одним з доводів позовної заяви про застосування заходів реагування є порушення відповідачем Порядку подання декларації про відходи, затвердженого постановою Кабунета Міністрів України № 118 від 18.02.2016 р., що виразились у нереєстрації її ПП ОСОБА_1 в Департаменті екології та природних ресурсів декларації про відходи.

Суд зазначає, що пунктом 3 Порядку подання декларації про відходи, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України № 118 від 18.02.2016 р., передбачено, що суб'єкти господарювання у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких показник загального утворення відходів становить від 50 до 1000 умовних одиниць, щороку подають декларацію про відходи (далі - декларація) за формою згідно з додатком до постанови від 18.02.2016 р. № 118.

При цьому, даним пунктом визначено, що декларація подається один раз на рік одночасно в паперовій та електронній формі до центру надання адміністративних послуг, який передає її відповідно до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласної, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - дозвільний орган), або через електронну систему здійснення дозвільних процедур у сфері поводження з відходами, порядок функціонування якої визначається Мінприроди, до 20 лютого року, що настає за звітним.

Отже, згідно даної постанови, суб'єкти господарювання повинні подавати декларації про відходи до 20 лютого року, що настає за звітним.

В даному випадку, зважаючи на те, що зазначений Порядок був затверджений 18.02.2016 року, строк реєстрації декларації про відходи припадає на лютий 2017 року.

Таким чином, на момент звернення позивача з цим позовом до суду (09.06.2016 року) строк реєстрації декларації про відходи ПП ОСОБА_1 за 2016 рік не настав, а тому порушень в діях відповідача Порядку подання декларації про відходи, затвердженого постановою Кабунета Міністрів України № 118 від 18.02.2016 р.- суд не вбачає.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», джерелом викиду є об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

У пункті 1.15.5. «Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві», затвердженої наказом Мінекобезпеки №7 від 10.02.1995 р., надано визначення стаціонарному джерелу забруднення атмосфери, яким є підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу.

При цьому, для констатації порушення умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря повинні бути встановлені наступні обставини: підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо здійснюють викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин; такі речовини або їх суміші дійсно є забруднюючими; викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря відбуваються без отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

З позовної заяви Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області суд не вбачає, що перевіряючими зафіксовано зазначені вище об'єкти викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, не вказано і не підтверджено, які саме речовини надходять в атмосферне повітря внаслідок роботи цих об'єктів, чи є такі речовини забруднюючими, в яких обсягах здійснюються викиди забруднюючих речовин та чи справляють такі речовини прямо або опосередковано негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища.

Позовна заява не містить жодних даних, які б дали змогу ідентифікувати обладнання, яке, за висновком акту перевірки, здійснює викиди забруднюючих речовин, кількість, найменування (модель, марка) або інші індивідуальні ознаки, конкретне місцезнаходження, види викидів від таких виявлених джерел не визначені.

Відсутність індивідуально визначених ознак обладнання (устаткування), щодо експлуатації якого заявлений позов, є окремою підставою для відмови у позові, оскільки унеможливлює зазначення судом індивідуально-визначеного майна, як об'єкта цивільних прав, яке заявлено до експлуатаційної заборони.

При цьому, не допущення відповідачем перевіряючих до перевірки не позбавляє обов'язку позивача встановити зазначені вище обставини для звернення до суду з позовною заявою про застосування заходів реагування у вигляді зупинення роботи підприємства.

Крім того, у відповідності до ч. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

З аналізу наведеної норми закону вбачається, що законом передбачений вичерпний перелік заходів реагування, які застосовуються за результатми розгляду адміністративного позову органу державного нагляду (контролю), до яких не належить такий захід реагування, як тимчасове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції.

Отже, позовна вимога у викладеній позивачем редакції не відповідає вимогам ч. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

З огляду на сукупність встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чорна