Справа № 825/2400/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Чернігів Справа № 825/2400/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, справу за адміністративним позовом Управління поліції охорони в Чернігівській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Управління поліції охорони в Чернігівській області (далі - Управління) 26.12.2017 звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - Відділ) та просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 55324365 від 07.12.2017 та нарахування виконавчого збору на суму 12800,00 грн.;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55324365, винесену 07.12.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Назаренко Мариною Борисівною.

Позов мотивовано тим, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017 залишено без змін постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2017. Вважає, що вищевказана ухвала набрала законної сили в порядку ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, а саме: 11.12.2017. Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для винесення оскаржуваної постанови.

Крім того, Управлінням було отримано копію вказаної ухвали 08.12.2017, тому позивач не мав змоги ознайомитись із її змістом до 07.12.2017.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав відзив в якому просив відмовити в задоволенні позову та пояснив, що 06.12.2017 до Відділу звернувся ОСОБА_2 з виконавчим листом від 05.12.2017 № 825/1330/17, виданим Київським апеляційним адміністративним судом. Оскільки були відсутні підстави для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, 07.12.2017 державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Щодо стягнення з Управління виконавчого збору зазначив, що обставини, за наявності яких виконавчий збір стягненню не підлягає, були відсутні.

Відповідно до частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача, за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 06.12.2017 до Відділу надійшла заява ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 № 825/1330/17 (а.с. 63).

Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.12.2017 ВП № 55324365 про зобов'язання Управління виплатити на користь ОСОБА_2 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні за квітень 2016 року в розмірі 32045,10 грн. Пунктом 3 постанови стягнуто з позивача виконавчий збір у розмірі 12800,00 грн. (а.с. 12).

Вказану постанову листом від 07.12.2017 за № 9749 направлено на адресу Управління та отримано ним 11.12.2017 (а.с. 11).

Не погоджуючись з винесеною постановою, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи 28.11.2017 Київським апеляційним адміністративним судом винесено ухвалу по справі № 825/1330/17, якою залишено без змін постанову Чернігівського окружного адміністративного суду.

05.12.2017 Київським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист № 825/1330/17 про зобов'язання Управління виплатити на користь ОСОБА_2 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні за квітень 2016 року в розмірі 32 045,10 грн., який 06.12.2017 був поданий ОСОБА_2 до примусового виконання (а.с. 62).

Судом встановлено, що вказаний виконавчий лист відповідав вимогам до виконавчих документів, встановленим статтею 4 Закону № 1404-VIII та, в тому числі, містив відмітку про дату набрання рішенням, на підставі якого його видано, законної сили.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у відповідача не було підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження та не винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки на момент звернення ОСОБА_2 до Відділу, Управлінням рішення суду добровільно виконано не було.

Доводи позивача, що ухвала Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участі у справі (тобто 11.12.2017) суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, виключно у випадку їх прийняття за наслідками розгляду у письмовому провадженні.

Однак, як вбачається зі змісту ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017, колегією суддів розглянуто апеляційну скаргу Управління у відкритому судовому засіданні, без участі сторін (а.с. 53-54).

В свою чергу, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15.12.2017) передбачено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Вищевказаний порядок набрання ухвалою законної сили вказаний і Київським апеляційним адміністративним судом: «ухвала набирає законної сили з моменту проголошення».

Відповідно до частини третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Таким чином, постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2017 набрала законної сили 28.11.2017, та відповідно саме з цієї дати в Управління виник обов'язок виплатити на користь ОСОБА_2 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні.

Щодо стягнення з Управління виконавчого збору, суд зазначає таке.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону № 1404-VIII у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону № 1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що при відкритті виконавчого провадження стягнення з боржника виконавчого збору є обов'язковим.

Частиною п'ятою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується, а саме: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, відповідно до частини дев'ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Однак, станом на день звернення 06.12.2017 ОСОБА_2 до Відділу із заявою про примусове виконання виконавчого листа від 05.12.2017, Управлінням в добровільному порядку постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2017, яка набрала законної сили 28.11.2017, виконана не була.

Одноразову грошову допомогу при звільненні за квітень 2016 року в розмірі 32 045,10 грн. позивачем на користь стягувача перераховано 19.12.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 3148 (а.с. 68).

Тобто, суд приходить до висновку, що у Відділу під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.12.2017 № 55324365 були відсутні правові підстави для не стягнення з Управління виконавчого збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 07.12.2017 ВП № 55324365 прийнята Відділом в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чиним законодавством України, а тому Управлінню поліції охорони в Чернігівській області в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 241-243, 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна