Справа № 812/393/18
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

19 лютого 2018 року СєвєродонецькСправа № 812/393/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., перевіривши адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про часткове скасування рішення від 25.03.2016 № 191/1302 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску,

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про часткове скасування рішення від 25.03.2016 № 191/1302 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

За приписами пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали адміністративного позову, суд встановив його невідповідність вищевказаним вимогам КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України, визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обовязки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Частиною другою статті 46 КАС України визначено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), субєкти владних повноважень.

З викладеного слідує, що позивачем може бути особа, яка наділена адміністративною правосубєктністю, юридична особа.

Відповідно до пунктів 2, 11 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються:

- повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів звязку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

- власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Публічне акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» є юридичною особою, яка у своєму складі має відокремлені підрозділи, у тому числі й Відокремлений підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр».

У позовній заяві як повне найменування позивача зазначено - Публічне акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр», тобто одночасно зазначено найменування юридичної особи та її відокремленого підрозділу, що є неприпустимим.

Також у позовній заяві відсутній ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України).

Таким чином, у позовній заяві слід визначити особу, яка є позивачем, та зазначити про неї всі відомості, визначені пунктом 2 частини пятої статті 160 КАС України.

Судом також встановлено, що у позовній заяві зазначено не повне найменування відповідача, відсутні відомості про ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повним найменуванням відповідача є Державна податкова інспекція у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області.

Позивачу у позовній заяві необхідно зазначити повне найменування відповідача та всі відомості, визначені пунктом 2 частини пятої статті 160 КАС України.

У позовній заяві всупереч пункту 11 частини пятої статті 160 КАС України відсутнє власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви зясовує чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За приписами статті 122 КАС України:

- позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (частина перша статті 122 КАС України);

- для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частини друга статті 122 КАС України);

- для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Як слідує з позовної заяви, позивач звернувся за оскарженням рішення відповідача від 25.03.2016 № 191/1302 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яке, як зазначає позивач у позовній заяві, було ним отримано 31.03.2016.

З огляду на положення частини другої статті 122 КАС України, суд дійшов висновку, що позивач мав право оскаржити рішення відповідача протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про існування такого рішення, тобто, з 01 квітня 2016 року до 01 жовтня 2016 року.

Натомість позивач звернувся до суду з даним позовом тільки 15 лютого 2018 року, тобто, з пропуском строку звернення до адміністративного, визначеного частиною другою статті 122 КАС України, більш ніж на 1 рік.

У позовній заяві, з посиланням на норми статей 56, 102 Податкового кодексу України, позивач зазначає, що строк звернення платника податків із позовом до адміністративного суду за оскарженням рішення контролюючого органу становить 1095 днів і обчислюється з дня отримання платником податків такого рішення. Відповідно, позивач не пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Такі твердження позивача суд вважає хибними з огляду на положення пунктів 1.1 та 1.3 статті 1 Податкового кодексу України, якими визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обовязкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI), статтею 2 якого визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Зокрема, статтею 25 Закону № 2464-VI визначено заходи впливу та стягнення, що застосовуються органом доходів і зборів до платників єдиного внеску, до яких віднесено й рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені. Вказана стаття не поширює дію Податкового кодексу України на правовідносини щодо застосування органом доходів і зборів заходів впливу та стягнення єдиного внеску.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що, оскільки органи доходів і зборів, здійснюючи функції з забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за його сплатою керуються вимогами Закону № 2464-VI, а положення Податкового кодексу України поширюються тільки у випадках, передбачених цим Законом, твердження позивача про можливість оскарження рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, передбачене статтею 25 Закону № 2464-VI, протягом строку, встановленого Податковим кодексом України, є безпідставними та відхиляються судом.

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобовязаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Позивачем разом з позовною заявою заяву про поновлення строку звернення з даним позовом та докази поважності причин його пропуску до суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, з встановленням представнику позивача строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» залишити без руху.

Позивачу протягом десяти календарних днів з дня отримання даної ухвали надати до суду:

- позовну заяву, оформлену з дотриманням вимог статей 160, 161 КАС України, та її копію з усіма доданими додатковими документами, в разі їх надання, для надіслання відповідачу;

- заяву про поновлення прощеного строку та докази поважності причин його пропуску.

У разі ненадання вищевказаних документів позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

СуддяОСОБА_1