Справа № 357/13440/17
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні залі суду № 4 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Херсон, про визнання протиправним рішення та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 06.11.2017 року звернувся до суду з даним позовом та просив в судовому порядку визнати протиправним рішення ОСОБА_2 патрульної поліції м. Херсон щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 191831 та скасувати дану постанову.

Викладаючи обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначив, що 24 жовтня 2017 року працівником ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Херсон винесена постанова серії БР № 191831 про накладання на нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП. Прийняте рішення є незаконним, а тому постанова підлягає скасуванню з наступних підстав. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Так, підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності зач.1 ст.122 КУпАП стало те, що ним, як водієм транспортного засобу не виконано вимоги дорожнього знаку «СТОП КОНТРОЛЬ». Відповідно до вимог Правил дорожнього руху України, п.10.1.1. «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Ним, після зупинки транспортного засобу працівниками поліції, було на телефон знято відео (додається до позовної заяви) на якому чітко зафіксовано те, що дорожній знак «СТОП КОНТРОЛЬ» розташований таким чином, що його не видно учасникам дорожнього руху. Крім цього, працівниками поліції відмовлено йому у наданні доказів вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення, що також зафіксовано на відео, яке додається. Підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП є не пред'явлення для перевірки посвідчення водія, але на відео, що додається відображена інформація, що ним на вимогу працівника поліції зазначений документ був пред'явлений, він лише відмовився передати посвідчення безпосередньо в руки працівнику поліції, що не передбачено чинним законодавством. Також, слід зазначити, що якщо б ним не були пред'явлені документи працівнику поліції, відповідна інформація, що міститься в них, не була б відображена в постанові про накладення адміністративного стягнення. В порушення вимог ст.268 КУпАП, його неодноразові клопотання щодо надання доказів вчинення адміністративного правопорушення розглянуті та виконані не були, належне право щодо дачі пояснень та отримання юридичної допомоги забезпечено не було, також працівниками поліції вимоги ст.283 КУпАП щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення в постанові не відображено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Херсон в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що 24.10.2017 року поліцейський УПП у місті Херсоні ДПП ОСОБА_3 під час патрулювання побачив автомобіль під керуванням позивача, який здійснив порушення ПДР України. На вимогу поліцейського ОСОБА_3 до позивача пред'явити для перевірки документи передбачені п.2.1 ПДР України останній відмовився. Факт відмови позивача пред'явити поліцейському передбачені п.2.1 ПДР України документи, зафіксовано на відео файлі , (додатки до заперечення). Відповідно до п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб. На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил, а також:а)пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б)дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в)дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов'язковому технічному контролю. Встановивши факт вчинення адміністративних правопорушень, які передбачені ч.1 ст. 126 КУпАП, було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №191831 від 24.10.2017 року та надано позивачу для ознайомлення, при цьому роз'яснивши права як громадянина України, про що власне свідчить підпис Позивача на ній. За результатами розгляду адміністративної справи до нього застосовано адміністративне стягнення - штраф, шляхом винесення постанови, яку позивач підписав. Інспектором патрульної поліції за скоєні правопорушення було скла тільки одну постанову, як того вимагає ст. 36 КУпАП - якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Також зазначив, що перед складанням постанови інспекторами було вислухано пояснення позивача і з'ясовано, що об'єктивних причин для зупинки з порушеннями ПДР у позивача не було. Інспекторами патрульної поліції за своїм внутрішнім переконанням було всебічно і повно оцінено докази, як того вимагає до ст. 252 КУпАП. Виходячи з вище наведеного, поліцейський не зобов'язаний надавати докази правопорушнику, оскільки оцінивши їх, вже на заключному етапі провадження одразу виносить постанову про вчинення адміністративного правопорушення, про що підтверджує наступне - відповідно до ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а відразу поліцейським виноситься постанова. Аналізуючи вимоги ст. 222, 252, 258, 283, 285 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху та притягнення особи до відповідальності має відбуватись у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справі про зазначене адміністративне правопорушення передбачає зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення - без складання відповідного протоколу. Виходячи з викладеного висновок стосовно розгляду справи та винесенні постанови за місцем його вчинення, а саме за місцем вчинення правопорушення позивачем за зазначеною адресою у винесеній постанові серії БР № 191831 від 24.10.2017 року відносно позивача є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства. Тому, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та відеозаписи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України суд розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

24.10.2017 року о 14 год. 45 хв. інспектором УПП м. Хенсон лейтенантом поліції ОСОБА_3 щодо гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, було винесено постанову серії БР №191831, про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за порушення передбачене ч.1 ст. 122,ч.1 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої водій (позивач) 24.10.2017 року о 14 год. 45 хв. керуючи автомобілем «MERCEDESBENZ», державний номерний знак АІ 1109АМ, в м. Херсон, а/д Одеса-Мелітополь, проігнорував вимоги дорожнього знаку 3.41 «СТОП КОНТРОЛЬ» та не предявив посвідчення водія, чим порушив п.2.14 Правил дорожнього руху України, що підтверджується копією постанови ( а.с. 6, 43).

Судом було досліджено відеозаписи, які надані позивачем та відповідачем, однак, після їх перегляду можна ствердити, що ці відеозаписи не зафіксували саме правопорушення, які передбачені ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП, а зафіксували лише розмову між позивачем ОСОБА_1 та інспектором УПП м. Херсон лейтенантом поліції ОСОБА_3, після зупинки транспортного засобу.

З відеозапису надано позивачем, було встановлено, що він посвідчення водія інспектору поліції ОСОБА_3 предявив, а інспектор зафіксував відомості відображені у посвідченні у винесеній ним постанові та повідомив позивачу факт порушення ПДР України, а саме те, що він не зупинився на вимогу дорожнього знаку «СТОП КОНТРОЛЬ», однак не надав позивачу докази для огляду, в підтвердження даних обставин.

З відеозапису, наданого відповідачем, було встановлено, що дане відео зафіксувало факт зупинки позивача о 12:37-12:41 год. 24.10.2017 року (в постанові 14 год. 45 хв.), однак не факт правопорушення вчиненого позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, відповідачем на вимогу позивача не було надано докази правопорушення, які є доказами у справі.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 Кодексу та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 Кодексу мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У цьому рішенні зазначено, зокрема, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Отже, винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбаченеч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема,особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед іншого, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. А розгляд справ про адміністративні правопорушення за місцем вчинення правопорушення в контексті частини першої статті 276 КУпАП необхідно розуміти як розгляд справ за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, юрисдикція якого поширюється на відповідну адміністративно територіальну одиницю.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 3 ст. 258 КУпАП працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 1, ч.2статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Згідно з ч. 3 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 6 листопада 2015 року № 1376, якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3КУпАП.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Оскаржувана постанова судом перевірялась на предмет дотримання субєктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.

Судом встановлено, що при винесенні постанови щодо позивача службовою особою не було складено протокол про адміністративне правопорушення із залученням свідків та поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто при винесенні постанови не були виконані зазначені вище вимоги КУпАП.

Слід зазначити, що в оскаржуваній постанові містяться дані про водійські посвідчення позивача, а саме КХВ № 002669 від 09.12.2003 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6,16), при цьому дана постанова винесена з приводу правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

Тому, маючи, перед прийняттям оскаржуваної постанови, заперечення позивача щодо обставин спірного правопорушення,а також те, що вона винесена щодо правопорушень, які передбачені ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП у не в автоматичному режимі, субєкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, скласти протокол про адміністративне правопорушення, зібрати докази, які б підтверджували порушення правил дорожнього руху та спростовували свідчення позивача, але такі докази представником відповідача суду не представлено. За таких обставин вважати доведеним факт правопорушення суд не вбачає.

Позивачем обґрунтовано позовні вимоги з посиланням на докази у спосіб та у порядку визначеному законом щодо незаконності постанови по справі про адміністративне правопорушення, а відповідач не представив суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Згідно ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, адже постанова щодо ОСОБА_1 винесена на припущеннях та не ґрунтується на зібраних у справі доказах, а тому вона є такою, що прийнята не у спосіб передбачений Конституцією та законами України, упереджено, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 72, 74, 75, 77, 205, 241, 242, 244, 246, 250, 255, 286, 295, 297 КАС України, ст. 7, 33, ч.1 ст.126, 245, 251, 252, 256, 258, 268, 276, 280, 283, 288, 289, 293 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 191831 від 24.10.2017 року,якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення.

Суддя: ОСОБА_4