Справа № 755/17842/17
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" лютого 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Чуб Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просить суд: визнати дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський відділ) щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла на день призначення пенсії, в розмірі 70% місячного заробітку, в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2013 року № 15-1 - незаконними; зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду в м. Києві (Дніпровський відділ) здійснити з 01 листопада 2017 року перерахунок та виплачувати пенсію в розмірі 70% заробітної плати державного службовця відповідної посади за останнім місцем роботи на державній службі на посаді начальника відділу Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (довідка № 37/0523815 від 30 жовтня 2017 року, видана Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до Постанови КМУ від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та складеної за формою, яка була визначена постановою Правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1. та подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський відділ) з 01 грудня 2014 року та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла на день призначення. Розмір пенсії становить 70% від суми заробітної плати, з якої сплачено внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. В зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, згідно з Постановою КМУ від 09 грудня 2015 року № 1013, відповідно вищезгаданого Закону, вона набула право на перерахунок раніше призначеної пенсії. 02 листопада 2017 року вона звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії в зв'язку з підвищенням з 01 грудня 2015 року розміру посадових окладів та заробітної плати працюючим державним службовцям. Однак, рішенням відповідача від 21 листопада 2017 року № 9672/13 відмовлено у перерахунку пенсії з посиланням на те, що згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ втратив чинність Закон № 3723, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 та 12 цього розділу та на те, що постановою Кабінету Міністрів від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» скасовано п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865, яким визначався механізм перерахунку пенсії, призначених відповідно до Закону № 3723, а також те, що Закон № 889 не передбачає проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених згідно з Законом № 3723, постановою № 1013 скасовано п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865. Дане рішення вважає неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку з порушенням соціальних прав щодо пенсійного забезпечення і незаконного звуження конституційних гарантій, оскільки, відповідно до чинних на час призначення пенсії нормативно-правових актів, вона має право на перерахунок пенсії в зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати державним службовцям відповідної посади. На час звернення з заявою до відповідача та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України, всупереч статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ, не визначено порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям. З огляду правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду у відкритому судового засіданні на 21 грудня 2017 року.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.10 Перехідних положень Кодексу Адміністративного судочинства України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.30 Кодексу Адміністративного судочинства України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням справи підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

В судове засідання 21 грудня 2017 року розгляд справи відкладено на 08 лютого 018 року у зв'язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

В судове засідання 08 лютого 2018 року сторони не з'явились.

Позивач подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу без участі представника та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, представником відповідача також було подано суду письмові заперечення, в яких остання просила суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 08 вересня 2014 року перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному Управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з розрахунку 70% від заробітної плати.

02 листопада 2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням заробітку за грудень 2015 року на підставі довідки № 37/05-23815 від 30 жовтня 2017 року.

Відповідно до довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії працюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію від 30 жовтня 2017 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на посаді начальника відділу, з якої призначено пенсію. Для перерахунку пенсії заробітні плата за грудень 2015 року становить: посадовий оклад - 1 722,50 гривень; надбавка за ранг (11 ранг) - 70,00 гривень; надбавка за вислугу років (40%0 (за стаж державної служби 25 років) - 717,00 гривень; надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (50%) - 1 254,75 гривень; надбавка за особливий характер роботи (50%) - 861,25 гривень; премія (190%) - 7 152,08 гривень; усього - 11 777,58 гривень. На всі виплати, уключені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Сума заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, становить 11 777,58 гривень.

Згідно листа-відповіді Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 9672/13 від 21 листопада 2017 року, позивачу було роз'яснено, що в управлінні відсутні підстави для перерахунку пенсії, відповідно до вказаної вище довідки згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ та повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» скасовано пункти 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865, яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 3723, а також те, що Закон № 889 не передбачає проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених згідно із Законом № 3723, постановою № 1013 скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865.

В той же час, з вказаними твердженнями відповідача, суд погодитися не може, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У відповідності до приписів ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отриманих застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої оплачуються страхові внески.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» передбачено, що пенсія державним службовцям призначається у відсотковому співвідношенні від сум їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Положеннями ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. В структуру заробітної плати включається основна та додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

01 січня 2015 року набрав чинності закон України від 28.12.2014 р. № 76- VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України». Згідно п. 11 цього Закону текст ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» викладено в такій редакції «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державних службовців визначаються Кабінетом Міністрів України».

Порядок перерахунку пенсій державних службовців був викладений в п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсій» яким передбачено, що особи, які вийшли на пенсію згідно Закону «Про державну службу» № 3723-ХІІ, мають право на перерахунок пенсії, але лише за умови підвищення заробітної плати державним службовцям після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 р. № 432-IV «Про внесення змін до Закону № 3723-ХІІ».

09 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набула законної сили з дня опублікування - 15.12.2015 р. та застосовується з 1 грудня 2015 року ( відповідно до пункту 6 постанови).

Пунктом 3 вищевказаної постанови передбачено: »у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено: додатками 137, 431, 432, 4855 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів.

Цією ж постановою виключений п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсій».

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей. Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З положень статті 37- 1 Закону України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII "Про державну службу" та постанови КМУ N 865 вбачається, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок здійснюється на підставі довідки про заробітну плату працюючого державного службовця на відповідній посаді, з якої призначено пенсію. Згідно з пунктом 5 постанови КМУ N 865 перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а у разі його відсутності та перейменування (відсутності) посад довідка видається у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики України за погодженням з Головним управлінням державної служби України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 Конституційним Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в ч.3 ст. 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року №9 зазначено, що відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблеми, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. Крім того, відповідно до статей 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Таким чином, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до пункту 4 статті 13 Закону України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо офіційного тлумачення Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 69 цього Закону рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Таким чином, до правовідносин, що виникли між сторонами з приводу перерахунку пенсії позивачеві підлягали застосуванню норми закону, що діяли на час призначення пенсії позивачеві, тобто норми закону Закону України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII «Про державну службу» та Постанови Кабінету Міністрів України №865, якими передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також з набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок здійснюється на підставі довідки про заробітну плату працюючого державного службовця на відповідній посаді, з якої призначено пенсію. Згідно з пунктом 5 постанови КМУ N 865 перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та визнання дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла на день призначення пенсії, в розмірі 70% місячного заробітку, в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2013 року № 15-1 - неправомірними; зобов'язання Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду в м. Києві здійснити з 02 листопада 2017 року (день звернення із відповідною заявою) перерахунок та виплачувати пенсію позивачу в розмірі 70% заробітної плати державного службовця відповідної посади за останнім місцем роботи на державній службі на посаді начальника відділу Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (довідка № 37/0523815 від 30 жовтня 2017 року, видана Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до Постанови КМУ від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

На підставі ст. ст. 22, 46 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», ст. 37 Закону України «Про державну службу», ст. 37- 1 Закону України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII «Про державну службу», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. ст. ст. 5, 19, 20, 72, 77, 90, 241, 242, 243, 244, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла на день призначення пенсії, в розмірі 70% місячного заробітку, в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2013 року № 15-1 - неправомірними.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду в м. Києві здійснити з 01 листопада 2017 року перерахунок ОСОБА_1 та виплачувати пенсію ОСОБА_1 в розмірі 70% заробітної плати державного службовця відповідної посади за останнім місцем роботи на державній службі на посаді начальника відділу Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (довідка про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію № 37/0523815 від 30 жовтня 2017 року, видана Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до Постанови КМУ від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: