Справа № 805/283/18-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2018 р. Справа№805/283/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А, розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області про визнання протиправної бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1( 85700,Донецька обл., м. Волноваха, вул. Селіванова, б. 67) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області( 85700, Донецька обл., м. Волноваха, вул. Обручева, б. 17) про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

ОСОБА_2, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області, однак з лютого 2017 року їй припинили виплату пенсії. Будь-яких повідомлень щодо прийняття рішення про нарахування та виплату пенсії, позивачу не надходило. На заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії, управлінням відповідь не була надана. Вказує, що відповідач неправомірно припинив виплату їй пенсії, посилаючись на нормативно-правові акти, які регулюють порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву, вмотивований тим, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території. Електронна пенсійна справа позивача взята на облік відповідачем, після цього щомісяця пенсія позивачеві виплачувалась кожного місяця. З квітня 2017 року позивачу припинено виплату пенсії у звязку із тим, що до управління надійшла інформація щодо ОСОБА_1, як такої, що виїхала на постійне місце проживання на територію, яка тимчасово не контролюється українською владою.

Ухвалами суду від 10 січня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання адміністративного позову до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

Розгляд справи проведено за правилами ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 ( а.с.8).

Відповідно до посвідчення від 23.03.2004 року ОСОБА_1І має право на одержання пенсії за віком ( а.с.9).

В матеріалах справи наявна довідка від 05.12.2014 року № 1438-007078 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції ОСОБА_1І, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Дія довідки була продовжена до 04.12.2016 року ( а.с.8).

Відповідно до довідки про виплату пенсії ОСОБА_1 від 09.02.2018 року позивачу припинено виплату пенсії з квітня 2017 року ( а.с.19).

Позивач 01.09.2017 року зареєстрував місце проживання за адресою : 85400, Донецька обл., м. Волноваха, вул. Селіванова, б.67, відповідно до даних паспорту ( а.с.8).

20 жовтня 2017 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області з заявою про поновлення виплати пенсії ( а.с.11).

Проте позивачу відповіді, на час розгляду справи , від Управління не надано.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Право на соціальний захист, а саме на отримання пенсії гарантовано Конституцією України та чинними нормативно-правовими актами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону № 1058-ІV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення;організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 Закону 1058-ІV, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 року від 07.10.2009); у разі смерті пенсіонера;у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом № 1058-ІV не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як надходження інформації, щодо виїзду позивача на постійне місце проживання на територію, яка тимчасово не контролюється українською владою. Відповідач, при розясненні причини призупинення виплати пенсії не послався на Закон та його норму, що передбачає припинення виплати пенсії. Посилання представника Управління на положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» , а також на порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 суд не приймає до уваги, з огляду на наступне. Вказані постанови не є законом, а є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем, а тому право позивача на отримання пенсії було безпідставно порушено відповідачем. Отже, зазначені відповідачем підстави не є належними для припинення пенсійних виплат в розумінні статті 49 Закону № 1058.

При таких обставинах суд, виходячи з пріоритетності норм, застосовує вимоги ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться, зокрема, до паспорта громадянина України.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1 серія ВС678010, позивач з 01 вересня 2017 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.8).

Отже, відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на виплату пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що нездійснення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відповідач припиняючи виплату пенсії , діяв у спосіб, не передбачений законодавством.

Проте, згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області від 09.02.2018 року позивачу припинено виплату пенсії саме з квітня 2017 року,а не з лютого 2017 року, як вказує позивач, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою суду від 10.01.2018 року, тому судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області про визнання протиправної бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2017 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області здійснити нарахування та виплату призначеної ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року.

Повний текст рішення складено 13 лютого 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Голуб В.А.