Справа № 752/16835/16-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Троян Н.М., Твердохліб В.А.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції та Інспектора патрульної поліції роти 2 Управління патрульної поліції в місті Борисполі лейтенанта поліції Корчака Анатолія Вікторовича на постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в місті Борисполі, інспектора патрульної поліції роти 2 Управління патрульної поліції в місті Борисполі лейтенанта поліції Корчака Анатолія Вікторовича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в місті Борисполі, інспектора патрульної поліції роти 2 Управління патрульної поліції в місті Борисполі лейтенанта поліції Корчака Анатолія Вікторовича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №123735 віж 11 жовтня 2016 року.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Департамент патрульної поліції та Інспектор патрульної поліції роти 2 Управління патрульної поліції в місті Борисполі лейтенанта поліції Корчак Анатолій Вікторович подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 жовтня 2016 року інспектором патрульної поліції роти 2 Управління патрульної поліції в місті Борисполі лейтенантом поліції Корчаком А.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 123735, згідно якої 11 жовтня 2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи транспортним засобом SUZUKI VITARA, номерний знак НОМЕР_1, о 16 год. 55 хв. в м. Борисполі, Бориспіль-7, здійснив невимушену зупинку ближче 30 метрів від посадочних майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, коли їх межа ближче 30 метрів від дорожнього знаку, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. (а.с.7)

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи її протиправною та з метою відновлення порушеного права, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 р.ІІІ Інструкції №1395 встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, з аналізу наведених норм діючого законодавства України вбачається, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, повноваження щодо розгляду справи про порушення ПДР, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до компетенції службової особи Національної поліції.

Щодо наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно оскаржуваної постанови позивач 11 жовтня 2016 року, керуючи транспортним засобом SUZUKI VITARA, номерний знак НОМЕР_1, о 16 год. 55 хв. в м. Борисполі, Бориспіль-7, здійснив невимушену зупинку ближче 30 метрів від посадочних майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, коли їх межа ближче 30 метрів від дорожнього знаку, чим допустив порушення вимог п. 15.9 (е) ПДР України. Відповідальність за дане правопорушення передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У своїй позовній заяві, позивач зазначає, що 25 жовтня 2017 року, приблизно о 16 год. 55 хв., перебуваючи за кермом автомобіля марки SUZUKI VITARА, рухався у напрямку м. Києва по односмузній дорозі. З метою не створення перешкод для громадського транспорту та подальшого руху автомобільного транспорту вимушений був здійснити аварійну зупинку, оскільки відчув сильний головний біль і кровотечу із носа, що могли спричинити дорожньо-транспортну пригоду. Тому, апелянт вважає, що в його діяв відсутній склад адміністративного правопорушення, а постанова інспектора є незаконною і підлягає скасуванню.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до п.15.9 "е" Правил дорожнього руху зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач порушив п.15.9 "е", оскільки здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки громадського транспорту та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КпАП України.

Відповідно до ПДР зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Відповідно до п 15.9 ПДР зупинка забороняється: a) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків, тощо

Отже, чинні ПДР чітко визначають в яких місцях забороняється зупинка автотранспорту, в т.ч. і ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Як вбачається із позовної заяви, позивач не оспорює той факт, що здійснив зупинку дії знаку про заборону зупинки, проте зазначає, що зупинка була вимушена.

Відповідно п. 15 .1. ПДР України "Зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі". За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). п. 15.2 ПДР України

У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1 а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом. Ставити транспортні засоби під кутом до краю проїзної частини дозволяється в місцях, де це не буде перешкоджати руху інших транспортних засобів.

Отже, згідно з Правилами дорожнього руху, короткочасна стоянка чи зупинка не допускається ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів громадського транспорту в спеціально обладнаних для нього місцях, а тому позивач, як учасник дорожнього руху, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 15.1 ПДР.

Посилання позивача на відсутність доказів, які б підтверджували факт порушення ним ПДР, колегія суддів не бере до уваги, оскільки працівник поліції на місці встановив факт такого порушення відповідно до вимог Закону та прийняв відповідну постанову про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до п. 8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з п. 17.1. Правил дорожнього руху України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Відповідно до п.1.10 ПДР, вимушена зупинка - це припинення руху транспортного засобу через його технічний стан або небезпеку, що створюється вантажем, який перевозиться, станом здоров'я водія (пасажира) або перешкодою на дорозі.

Згідно з п. 15.14 ПДР у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил, тобто ввімкнути аварійну світлову сигналізацію, установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними.

Доказів того, що позивач здійснив вимушену зупинку виходячи з вимог п. 1.10 ПДР та вжив заходів у зв»язку з вимушеною зупинкою, передбачених п.9.9, 9.10, 9.11 ПДР, ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

Отже, під час винесення постанови про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України, відповідач діяв відповідно до вимог закону та з урахуванням встановлених обставин вчиненого правопорушення.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються під час нагляду за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі . Наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції 10 листопада 2015 року за № 1408/27853.

Відповідно до п. 4 Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Частиною 1, 2 розділу ІІІ Інструкції визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121--1, 121--2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124--1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132--1, частинами шостою і одинадцятою статті 133--1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, інспектор Національної поліції при винесенні постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України, у спосіб визначений законом та з урахуванням встановлених ним обставин і доказів щодо вчиненого адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки матеріалами справи встановлено, що інспектор патрульної поліції роти 2 Управління патрульної поліції в місті Борисполі лейтенанта поліції Корчак Анатолій Вікторович діяв в межах наданих йому повноважень та прийняв законну постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч.1 ст.122 КпАП України.

Доводи позивача про те, що у постанові інспектором не зазначено обставини правопорушення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в постанові чітко вказано, в чому полягає правопорушення, за якою нормою закону правопорушника слід притягнути до відповідальності та зазначено вид адміністративного стягнення, передбачений нормою закону.

Наявність незначних процесуальних порушень під час розгляду справи інспектором та прийняття постанови, колегія суддів вважає , не тягне за собою скасування по суті правильного рішення службової особи Національної поліції з урахуванням того, що факт порушення водієм ПДР встановлено та зафіксовано у встановленому законом порядку, штраф накладено відповідно до встановленого законом розміру.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких підстав, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2017 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції та Інспектора патрульної поліції роти 2 Управління патрульної поліції в місті Борисполі лейтенанта поліції Корчака Анатолія Вікторовича задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в місті Борисполі, інспектора патрульної поліції роти 2 Управління патрульної поліції в місті Борисполі лейтенанта поліції Корчака Анатолія Вікторовича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.

Твердохліб В.А.

Повний текст виготовлено: 08 лютого 2018 року.