Справа № 373/2038/17
Суддя: Керекеза Я. І.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/2038/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м.Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області, діючи як адміністративний суд, в складі:

головуючого - судді Керекези Я.І.

за участю :

секретаря судових засідань Ткалі І.М.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Красюк С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Переяслав-Хмельницькому справу за адміністративним позовом № 2-а-9/18 (373/2038/17) ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії неправомірним та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом і просить визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні їй пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію на пільгових умовах, як особі, яка пропрацювала свинаркою, дояркою на підприємствах сільського господарства, 20 років 07 місяців 11 днів та досягла віку більше 55 років.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року досягла віку 56 років. ЇЇ загальний стаж роботи свинаркою та дояркою станом на 31 грудня 2006 року становить 20 років 07 місяців 11 днів. Вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії на пільгових умовах, як особі, яка досягла 55 років та має стаж роботи свинаркою, дояркою більше 20 років. Рішенням відповідача їй було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах в зв'язку з тим, що вона має пільговий стаж роботи 09 років при загальному стажі роботи 30 років 09 місяців 2 дні. Вважає дії відповідача незаконними, поскільки його діями порушуються її конституційні права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах.

09 листопада 2017 року відкрито провадження по даній справі і призначено судове засідання по даній справі на 10 год. 00 хв. 01 лютого 2018 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник відповідача Красюк С.С. позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення.

27 листопада 2017 року представник відповідача подав до суду заперечення на адміністративний позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Посилався на те, що відповідно до п.»д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років за умови встановлення норм обслуговування. ОСОБА_2 не має пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах. Рішенням комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років у разі ліквідації підприємства, установи чи організації без визначення правонаступника при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області № 14/77 від 16 серпня 2017 року позивачу підтверджено стаж роботи свинаркою-дояркою з 01 січня 1983 року по 31 грудня 1991 року. Стаж роботи із 01 січня 1992 року по 12 серпня 2002 року не підтверджено, як пільговий стаж, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 07 грудня 1961 року Грушівською сільською Радою Соснівського району Рівненської області, позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.8).

На час звернення із заявою до відповідача їй виповнилося 56 років.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 позивач 14 листопада 1982 року уклала шлюб із ОСОБА_5 і змінила своє прізвище на «ОСОБА_5» (а.с.8).

Як вбачається із копії трудової книжки позивача, вона у 1983 році працювала свинаркою, із 1984 року по 12 серпня 2002 року працювала дояркою в колгоспі «Комунар»; із 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року працювала дояркою в ПСП «Комунар» (а.с.5-7).

05 липня 2017 року позивач звернулася із заявою до відповідача про призначення їй пенсії за віком на підставі п.»д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.24).

Відповідно до акту про результати звірки відомостей, поданих для підтвердження стажу роботи, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, № 2853/03 від 09 серпня 2017 року у книзі наказів особового складу ПСП «Комунар» присутній наказ № 1 про переведення ОСОБА_2 на посаду доярки в ПСП «Комунар» та наказ № 46 від 27 грудня 2006 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи з 31 грудня 2016 року за згодою сторін. Документів щодо умов виконання встановлених норм обслуговування дояркою кількості голів, закріплених за робітницею, яких вона зобов'язана обслуговувати в період робочого дня у визначених організаційно-технічних умовах надано не було (а.с.10-11).

Рішенням начальника Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області № 4970/05 від 05 вересня 2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до п.»д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують періоди роботи дояркою. Загальний страховий стаж ОСОБА_2 становить 30 років 9 місяців 2 дні. Стаж роботи дояркою - 9 років. Право на пенсію за віком настане після досягнення 60-річного віку, тобто після 31 жовтня 2021 року (а.с.9).

Із дослідженої в судовому засіданні проекту пенсійної справи ОСОБА_2 вбачається, що позивачем при зверненні до відповідача серед іншого подано і довідку Приватного сільськогосподарського підприємства «Комунар» № 35 від 05 березня 2007 року вбачається, що ОСОБА_2, працюючи в ПСП «Комунар» із 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року, виконувала норми обслуговування, які встановлені на підставі типових міжгалузевих і галузевих нормативів часу на окремі роботи з врахуванням організаційно-технічних умов обслуговування великої рогатої худоби (а.с.26).

Суд не приймає до уваги, як належний доказ, акт про результати звірки відомостей, поданих для підтвердження стажу роботи ОСОБА_2 № 2853/03 від 09 серпня 2017 року, поскільки він спростовується поданою позивачем довідкою ПСП «Комунар» про виконання нею норм обслуговування дояркою кількості корів, оскільки її дійсність не оспорена, вона містить всі необхідні реквізити та відомості.

Суд приймає до уваги подані позивачем інші докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються Законом України „Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року та Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року.

Відповідно до п. «д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, жінки, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років за умови виконання встановлених норм обслуговування.

В силу ст. 62 вищезазначеного Закону, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі її відсутності чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п.20 вищезазначеного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Додатково в довідці наводяться такі відомості: зокрема, стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії, надавши трудову книжку та відповідні довідки, зокрема і довідку ПСП «Комунар» № 35 від 05.03.200 , в якій зазначено про виконання нею встановлених норм обслуговування.

В силу ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, виходячи з викладеного та аналізуючи вимоги законодавства України про пенсійне забезпечення, а також досліджені матеріали справи, суд дійшов висновку, що відмова Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у призначенні ОСОБА_2 пенсії на пільгових умовах є протиправною, оскільки всі необхідні документи для призначення пенсію були нею надані, більш того вони давали можливість у повній мірі встановити всі необхідні обставини для позитивного вирішення поставленого питання.

Відповідно до п.10 Перехідних положень КАС України ( в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

В той же час, відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАСУ у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип належного урядування покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, а саме без проявлення неупередженості; добросовісно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє певні дії чи утримується від їх вчинення.

Порушення хоча б одного із зазначених вище критеріїв є підставою для захисту порушених прав особи у зв'язку з прийняттям протиправного рішення суб'єктом владних повноважень, оскільки зобов'язальна вимога позивача в даному випадку є наслідком саме протиправного рішення відповідача.

Стаття 13 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на ефективний засіб правового захисту. В рішенні у справі «I проти Сполученого Королівства» (2002 р.) Європейський суд з прав людини наголошує, що «вкрай важливо, щоб Конвенція тлумачилася та застосовувалася таким чином, щоб захищати права практично та ефективно, а не теоретично та ілюзорно» (§54 рішення).

Враховуючи те, що саме оспорюване рішення порушує права позивача на пенсійне забезпечення, та за умови визнання оспорюваного рішення протиправним, суд вважає обґрунтованою вимогу про зобов'язання здійснення призначення пенсії, тобто є належним способом захисту порушеного права.

При цьому суд виходить із того, що спосіб захисту порушеного права повинен бути ефективним та дієвим, адже саме по собі визнання протиправним рішення відповідача не захищає порушене право на призначення пенсії на пільгових умовах та змусить позивача знову звертатися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно, суд звертає увагу, що у рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №826/4418/14 Верховний Суд України вказав, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (номер судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 52934283).

З врахуванням тієї обставини, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах та отримав відмову, а також того, що єдиною підставою для відмови в наданні вказаного дозволу відповідачем зазначено те, що позивачем не подано документів, які б підтверджували виконання встановлених норм обслуговування дояркою кількості голів корів, що спростовано судом, суд дійшов висновку про те, що позивач обрав правильний спосіб захисту порушеного права, зобов'язавши відповідача призначити відповідну пенсію.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.05.2016 № К/800/32729/15 (номер рішення в ЄДРСР 57926139).

Згідно ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача не надав, жодних інших обставин, які унеможливлюють призначення позивачу пенсії на пільгових умовах на підставі п. «д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не навів. Відповідачем не доведена правомірність його дій щодо відмови в нарахуванні пенсії позивачу на пільгових умовах, не доведено наявність законодавчо встановлених нормативів та норм обслуговування тварин, в той час як позивач довів законність своїх вимог.

Відповідно до ст.83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією.

Поскільки позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії 05 липня 2017 року, тому слід зобов'язати відповідача призначити їй пенсію саме із 05 липня 2017 року, із дня звернення за пенсією.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 77, 139, 241- 246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії неправомірним та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним рішення начальника Управління Пенсійного фонду України Київської області про відмову в призначенні ОСОБА_6 пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України Київської області призначити ОСОБА_6 пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 05 липня 2017 року.

Стягнути із Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області за рахунок бюджетних асигнувань цього суб'єкта владних повноважень на користь ОСОБА_2 640 грн. 00 коп. понесених судових витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового процесу:

позивач - ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_4, виданий 27 жовтня 1999 року Переяслав-Хмельницьким МРВ ГУ МВС України в Київській області;

представник позивача - ОСОБА_3, адвокат, місце знаходження: АДРЕСА_3

відповідач - Переяслав-Хмельницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, місцезнаходження: 08400, Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Богдана Хмельницького, 28; ;

представник відповідача - Красюк Світлана Сергіївна, місце проживання: АДРЕСА_2

Складення рішення в повному обсязі вчинено 08.02.2018.

Суддя Я. І. Керекеза