Справа № 826/16954/17
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 лютого 2018 року № 826/16954/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Квазар»
до третя особаМіністерства юстиції України Публічне акціонерне товариство «Сбербанк»
провизнання протиправною та скасування постанови від 08.12.2017 у ВП №55344700,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Квазар» з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, прийняте шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2017 ВП №55344700 (з урахуванням уточненої позовної заяви від 29.12.2017).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.01.2018 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» - та призначено судове засідання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що структурний підрозділ відповідача (відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України) не мав повноважень відкривати виконавче провадження з виконання рішення про звернення стягнення на майно, яке розташоване в Подільському районі міста Києва, оскільки таке провадження підвідомче районному відділу Державної виконавчої служби; оскаржувана постанова не містить мотивувальної частини та всіх реквізитів виконавчого документу, що перешкоджає ідентифікувати особу нотаріуса, який видав відповідний виконавчий напис; вартість майна ще не визначено, а розмір виконавчого збору в оскаржуваній постанові вказано; виконавчий напис, на виконання якого відкрито оскаржуване виконавче провадження, не є виконавчим документом у розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягнення за іпотечним договором неможливе у безспірному порядку.

У призначене судове засідання з'явились представники осіб, які беруть участь у справі. Представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити їх з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваної постанови, винесеної у межах та на підставі наявних в останнього повноважень. Третя особа також вказала про необґрунтованість заявлених позовних вимог, підтримавши наявні у матеріалах справи письмові пояснення, в яких зазначено про відсутність у відповідача підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження №55344700, з огляду на відповідність заяви та виконавчого документа, поданих до належного органу виконавчої служби.

Суд, в судовому засіданні 30.01.2018 на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та пояснення третьої особи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. за результатами розгляду заяви представника стягувача про примусове виконання виконавчого напису №5704, виданого 30.12.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., про звернення стягнення на нежилу будівлю (літ. А), загальною площею 16578,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок №1-3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0 та належить Публічному акціонерному товариству «Квазар», за рахунок реалізації якої задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» за кредитним договором у сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2017 (ВП №55344700), якою у тому числі встановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 707 730,84 євро.

При цьому, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 15.12.2017 у межах виконавчого провадження №55344700 постановлено змінити назву боржника «Публічне акціонерне товариство «Квазар» на «Приватне акціонерне товариство «Квазар».

Вважаючи постанову від 08.12.2017 у ВП №55344700 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який станом на момент виникнення спірних правовідносин регулює питання виконання рішень є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, зокрема, зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, у силу п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, твердження представника позивача про те, що виконавчий напис, на виконання якого відкрито оскаржуване виконавче провадження, не є виконавчим документом у розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягнення за іпотечним договором неможливе у безспірному порядку, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи та спростовується наведеними законодавчими положеннями. При цьому, у разі якщо позивач не згодний безпосередньо з виконавчим написом, на підставі якого відкрито розглядуване виконавче провадження, останній не позбавлений права на його оскарження у встановленому для цього порядку, що одночасно не є предметом оскарження у даній адміністративній справі.

Слід одразу зазначити, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2017 (ВП №55344700) містить у собі визначення особи, яка видала вказаний виконавчий напис, а саме: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В. Зазначення лише ініціалів, замість повного зазначення імені та по батькових не є перешкодою для ідентифікації особи, яка його видала, оскільки безпосередньо зі змісту виконавчого напису вбачаються повні реквізити (ім'я та по батькові) особи, яка видала вказаний виконавчий напис.

Також, суд звертає увагу, що оскаржувана постанова від 08.12.2017 відповідає приписам п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (надалі - Інструкція №512/5), згідно з якими постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити як мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови чітко вбачається на підставі чого остання винесена (виконавчий напис нотаріуса, поданий на виконання за заявою представника стягувача), а також з яких правових норм державний виконавець виходив під час її винесення.

У той же час, приписами ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, у силу ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов'язок із зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження розміру виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника. Разом з тим, розмір останнього, враховуючи характер рішення, який підлягає примусову виконанню, обраховується виходячи з 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, виходячи з предмету виконання - звернення стягнення на нежилу будівлю (літ. А), загальною площею 16578,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, будинок №1-3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0 та належить Публічному акціонерному товариству «Квазар», за рахунок реалізації якої задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» за кредитним договором у сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів, - відповідачем обґрунтовано встановлено розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника.

Вказане також стосується й органу державної виконавчої служби, який може вчиняти виконавчі дії щодо виконання вказаного виконавчого напису.

Відповідно до п. 3 розділу І Інструкція №512/5, органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті (п. 4 розділу І Інструкція №512/5).

Оскільки предметом примусового виконання у межах виконавчого провадження №55344700 виступають вимоги Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» за кредитним договором у сумі 7 077 308 євро 41 євроцентів за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку переданого в іпотеку майна, тобто зобов'язання, сума якого становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті, саме відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомче примусове виконання виконавчого напису №5704, виданого 30.12.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням всього викладеного вище, виходячи із заявлених предмету та підстав позову, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Квазар» (14314038, адреса: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3) до Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46) про визнання протиправною та скасування постанови від 08.12.2017 у ВП №55344700 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок