Справа № 212/6081/17(2-а/212/197/17)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2018 рокусправа № 212/6081/17(2-а/212/197/17)
головуючий суддя І інстанції Пустовіт О.Г.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Іванова С.М.

судді: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2017 року в справі № 212/6081/17 (2-а/212/197/17) за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі КУ Будинку нічного перебування КМР про зобов'язання вчинити дії та визнати право, -

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі КУ Будинку нічного перебування КМР (далі відповідач), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась:

- у ненаданні належної відповіді на запит від 18.07.2017 року;

- не прийнятті рішення про реєстрацію з 18.07.2017 року позивача та його доньки, ОСОБА_2, за юридичною адресою: вул. Сєченова, 50а, спеціалізованого закладу відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який здійснює облік бездомних громадян відповідно до ст. 6, 9 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»;

- у ненаданні довідки про склад сімї для призначення усіх видів допомоги та забезпечення рівня життя для позивача не нижче від прожиткового мінімуму;

- у не вжитті системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин виникнення бездомності та безпритульності, запобіганні втрати цих прав і не попередження виникнення суспільних наслідків, повязаних з відсутністю у позивача та його доньки житла і не звернення до виконкому міської ради у м. Кривому Розі;

зобовязати відповідача протягом пятнадцяти днів:

- надати відповідно до законодавства належну обґрунтовану відповідь та документи на запит від 18.07.2017 року;

- прийняти рішення про реєстрацію з 18.07.2017 року;

- звернутися до виконкому міської ради у м. Кривому Розі для вжиття системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин виникнення бездомності і безпритульності;

стягнути з відповідача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 96 000 грн.;

допустити негайне виконання рішення суду, але не більше ніж за один місяць;

визнати за позивачем право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі КУ Будинку нічного перебування КМР про зобов'язання вчинити дії та визнати право у звязку з тим, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2017 року та окремою ухвалою направити позов від 23.09.2017 року до належного суду для розгляду.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуваною ухвалою було порушено право позивача на судовий захист, гарантоване ст. 64 Конституції України. Зауважено, що останнього завчасно не було повідомлено про дату, час та місце судового засідання.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку вбачається наявність житлового спору, а спори про реєстрацію за певною адресою, про взяття на облік, зняття з такого обліку, про зміну черговості квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та про забезпечення надання житла підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного, а не особистого майнового права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а повязаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (ст. 3 Закону).

При цьому, розпорядники інформації визначені у статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", якими визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Виходячи з наведених вимог, варто врахувати, що той факт, чи виступає відповідач як суб'єкт владних повноважень, не може бути визначальним при вирішенні питання щодо юрисдикції зазначеного спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 183-2 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) визначено, що скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо, зокрема оскарження бездіяльності субєкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Тобто, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі спори щодо правовідносин, пов'язаних з доступом до публічної інформації, в яких оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність розпорядників публічної інформації, в тому числі й у разі, якщо такими розпорядниками є не суб'єкти владних повноважень. При цьому, колегія суддів зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження в справі в цій частині, суд першої інстанції не звернув увагу, що частина позовних вимог позивача стосується визнання протиправною бездіяльності відповідача відносно ненадання належної відповіді на запит від 18.07.2017 року, а відповідно останній повинен був вирішити питання, чи є відповідач розпорядником публічної інформації в даних правовідносинах в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", чи є запитувана інформація взагалі публічною, що має бути досліджено під час судового розгляду спору, а не на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, що свідчить про передчасність прийняття оскаржуваної ухвали в цій частині.

З приводу решти позовних вимог щодо зобовязання відповідача здійснити реєстрацію позивача у будинку нічного перебування та надання певних довідок, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 19 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» закладами соціального захисту для бездомних осіб є:

будинок нічного перебування;

центр реінтеграції бездомних осіб;

соціальний готель;

інші заклади, що надають послуги бездомним особам.

Заклади соціального захисту для бездомних осіб створюються місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, релігійними організаціями, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, фізичними особами відповідно до потреб регіону.

За приписами ч. 2. ст. 20 вказаного Закону діяльність будинку нічного перебування регулюється типовим положенням, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

За приписами п. 1.1, 1.2. Типового положення про будинок нічного перебування, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 14.02.2006 № 31 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.04.2006 року за № 475/12349) будинок нічного перебування (далі - нічліжний будинок) є закладом соціального захисту для ночівлі (розміщення на ніч) бездомних осіб (далі - клієнти); нічліжний будинок утворюється місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, релігійними організаціями, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, фізичними особами відповідно до потреб регіону.

За приписами п.п. 2.2.1. та 2.2.2. вказаного Типового положення для досягнення зазначеної мети нічліжний будинок:

Надає соціальну послугу "надання притулку" (надання ліжко-місця з комунально-побутовими послугами; забезпечення твердим та мяким інвентарем, за можливості одягом, взуттям, харчуванням; створення умов для здійснення санітарно-гігієнічних заходів, дотримання особистої гігієни; надання інформації з питань соціального захисту населення; допомога в отриманні безоплатної правової допомоги; представництво інтересів тощо).

Забезпечує клієнтів (за рішенням засновників) під час надання ліжко-місця: - комплектом постільної білизни;

- одягом, взуттям;

- разовим харчуванням;

- послугами перукаря;

- послугами майстрів щодо лагодження одягу та взуття;

- першою медичною допомогою;

- тощо.

З аналізу вищенаведених правових норм, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що будинки нічного перебування є соціальними закладами, які створюються, зокрема місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. В даному випадку відповідач створений Криворізькою міською радою та є її комунальним підприємством.

При цьому відповідні будинки нічного перебування є органами, які надають відповідну соціальну послугу клієнтам, за умови надання останніми відповідних документів. Таким чином, при прийнятті особи на перебування до будинку нічного перебування у останньої не виникає житлових прав у такому будинку, як помилково вважав суд першої інстанції, адже останнім надаються лише послуги щодо надання відповідній особі ліжка-місця.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що в даному випадку така послуга надається установою, яка є закладом соціального захисту для ночівлі, а тому правомірність відмови в наданні такої послуги, як і надання певних довідок даним закладом, має перевірятися саме в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись п.4 ч.1 ст.320, ст.ст.322, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2017 року в справі № 212/6081/17 (2-а/212/197/17) скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 08 лютого 2018 року.

Головуючий суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко