Справа № 819/725/15-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2018 Київ К/9901/1430/18 819/725/15-a
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року (суддя: Чепенюк О.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року (судді: Запотічний І.І., Довга О.І., Ліщинський А.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Тернопільської області про визнання протиправним та скасування наказу в частині,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до прокуратури Тернопільської області, якому просив визнати протиправним та скасувати пункти 1 та 3 наказу прокурора Тернопільської області № 150-к від 24 лютого 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року, в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати такі рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судами неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваних рішеннях, не відповідають обставинам справи.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач навпаки зазначив, що висновки судів, викладені у оскаржуваних рішеннях, повною мірою відповідають обставинам справи, підтверджуються наявним у матеріалах справи письмовими доказами, при розгляді справи дотримано норм матеріального та процесуального права, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, в ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що з 09 жовтня 2013 року ОСОБА_1 працював на посаді старшого слідчого відділу прокуратури Тернопільської області.

24 лютого 2015 року Прокурором Тернопільської області винесено Наказ №150-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Згідно з пунктом 1 вказаного наказу за неналежне виконання службових обов'язків, порушення вимог частини другої статті 9, статті 221 КПК України старшому слідчому слідчого відділу прокуратури області молодшому раднику юстиції ОСОБА_1 оголошено догану. Пунктом 2 начальнику слідчого відділу прокуратури Тернопільської області старшому раднику юстиції Жолинському В.М. вказано на необхідність вжиття додаткових заходів, спрямованих на удосконалення організації роботи слідчого відділу прокуратури. Пунктом 3 наказано ознайомити із вказаним наказом прокурорсько-слідчих працівників апарату прокуратури області, копію надіслати підпорядкованим прокурорам.

Не погоджуючись з першим та третім пунктами наказу прокурора Тернопільської області від 24 лютого 2015 року № 150-к позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з огляду на встановлене в ході судового розгляду справи неналежне виконання позивачем службових обов'язків, підстави до скасування оскаржуваного наказу відсутні.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, огляду на наступне.

Частиною 3 статті 48 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

Порядок заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових і інших установ прокуратури, які мають класні чини, на підставі статті 48 Закону України «Про прокуратуру», регламентує Дисциплінарний статут прокуратури України, затверджений постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року № 1796-ХІІ (далі - Статут).

Відповідно до статті 2 Статуту працівники прокуратури повинні відповідати вимогам щодо високої моральності, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя. Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.

Згідно з частиною першою статті 8 Статуту дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Статтею 9 Статуту визначено види дисциплінарних стягнень, а саме: догана; пониження в класному чині; пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину.

Відповідно до статті 11 Статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Судами встановлено, що накладенню на позивача дисциплінарного стягнення передувало службове розслідування, підставою до проведення якого стала публікація в інтернет-виданні « 20 хвилин» від 19 січня 2015 року матеріалу під назвою: «Прокуратура Тернопільської області приховує злочин, виявлений слідчим».

У висновку службового розслідування, зокрема, зазначено, що на вимогу процесуального керівника 29 грудня 2014 року старшим слідчим ОСОБА_1 складено довідку у кримінальному провадженні № 0000003 від 25 лютого 2013 року по епізоду за фактом фальсифікації працівниками податкових органів акту позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «МЕЛВІС» від 13 травня 2008 року № 286/23-21135193, яку безпідставно долучено до матеріалів кримінального провадження.

При цьому позивач порушив вимоги частини другої статті 9 та статті 221 КПК України при складанні вищеозначеної довідки, оскільки відобразив у ній відомості, які не відповідали обставинам кримінального провадження, безпідставно долучив її до матеріалів досудового розслідування як процесуальний документ та надав для ознайомлення потерпілому.

В подальшому, при ознайомленні потерпілого з матеріалами вказаного кримінального провадження, ОСОБА_3 зроблено копію довідки від 29 грудня 2014 року. Наявність вказаної довідки у матеріалах кримінального провадження стала підставою для формування у потерпілого думки про приховування службовими особами прокуратури Тернопільської області кримінального правопорушення.

В ході службового розслідування ОСОБА_1 підтвердив, що окремі дані, зазначені в довідці, є неповними та такими, що підлягають доведенню в ході досудового слідства.

24 лютого 2015 року ОСОБА_1 ознайомлений з висновком службового розслідування. Заперечень, зауважень до нього не подавав.

Відповідно до статті 221 КПК України слідчий, прокурор зобов'язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню.

Водночас, кримінально-процесуальним законодавством не передбачено складання слідчим при досудовому розслідуванні будь-яких довідок у кримінальному провадженні по окремому епізоду, тобто такий документ не є процесуальним документом у розумінні КПК України, не має доказового значення, носить інформаційний характер та відноситься до службових документів.

Судами також встановлено, що довідка від 29 грудня 2014 року, складена на вимогу процесуального керівника, долучена до матеріалів наглядового провадження.

Інструкцією з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокуратура України від 15 січня 2013 року, (пункт 1.13) передбачено, що службові документи не підлягають розголошенню; ознайомлення з ними, видача довідок, використання даних службового характеру здійснюється в апаратах прокуратури з дозволу керівників прокуратури та структурних підрозділів.

Вимоги даної Інструкції також визначають порядок реєстрації та обліку, ведення наглядових проваджень (пункт 4.3), проте не містять положень, які надають право потерпілого ознайомлюватися з матеріалами наглядового провадження у кримінальних провадженнях.

Таким чином, враховуючи обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем допущено неналежне виконання службових обов'язків, яке полягає у долучені ним до матеріалів кримінального провадження №0000003 службового документу, як процесуального, та надані його для ознайомлення потерпілому у кримінальному провадженні, що призвело до підриву авторитету прокуратури.

Суд касаційної інстанції також враховує, що при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності та обранні виду дисциплінарного стягнення відповідачем враховано його трудову діяльність, поведінку, характеристику, тяжкість вчиненого проступку, ступінь вини, про що зазначено безпосередньо в акті службового розслідування, та застосовано найм'якший вид дисциплінарної відповідальності. Наведене свідчить, що відповідачем в повній мірі дотримано процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та вимоги статті 2 КАС України при винесенні оскаржуваного наказу, з огляду на що правові підстави до задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б привести до ухвалення незаконного рішення, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі №819/725/15-а залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1, - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець