Справа № 810/2267/17
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 Київ К/9901/1962/17 810/2267/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 (суддя Лапій С.М.)

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 (судді Пилипенко О.Є., Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.) у справі №810/2267/17

за позовом Дочірнього підприємства «Віаланд»

до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління державної казначейської служби України у Київській області

про визнання дій протиправними та стягнення пені, -

ВСТАНОВИВ

У липні 2017року Дочірнє підприємство «Віаланд» (далі Підприємство) звернулось до суду з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі ДПІ) та до Головного управління державної казначейської служби України у Київській області (далі Казначейство) про зобов'язання ДПІ подати висновок про відшкодування позивачу суми податку на додану вартість та про стягнення з Державного бюджету України пені.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що ним було подано до ДПІ податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування. В порушення вимог Податкового Кодексу України сума бюджетного відшкодування на рахунок позивача не надійшла.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 позов задоволено:

Зобов'язано ДПІ надати Казначейству висновок про відшкодування Підприємству суми податку на додану вартість у розмірі 30 618 грн. за грудень 2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України у розмірі 25 729, 19 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ на користь позивача судові витрати у сумі 3 200 грн.

Зобов'язано ДПІ протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 залишено без задоволення апеляційну скаргу ДПІ.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 змінено, абзац другий резолютивної частини постанови суду першої інстанції викладено в наступній редакції : зобов'язати ДПІ внести до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету та/або до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування позивачу суми податку на додану вартість у розмірі 30618грн. за грудень 2014 року.

В решті постанову Київського окружного адміністративного суду від 13.072017 залишено без змін.

Не погодившись з судовими рішеннями ДПІ звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та неправильно застосувавши при цьому норми матеріального і процесуального права. Судами не враховано, що бюджетне відшкодування ПДВ здійснювалося органом державного казначейства у відповідності до вимог ПК України, а до функцій ДПІ не належить контроль за здійсненням бюджетного відшкодування ПДВ, відтак ДПІ не є належним відповідачем по справі

Товариство та Казначейство відзивів на касаційну скаргу не надало, що не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанції.

22.12.2017 справу, в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017), передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2015 Підприємством подано до ДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 року, заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та розрахунок суми бюджетного відшкодування у розмірі 30 618 грн.

Судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок, що дії ДПІ не відповідають положенням статті 200 ПК України (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), яка регламентує порядок здійснення бюджетного відшкодування на підставі заяви платника та Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого Постановою КМУ №39 від 17.01.2011.

Порушення вимог закону полягає у тому, що ДПІ у встановлені строки не прийняла ані рішення про невідповідність платника податку визначеним пунктом 200.19 цієї статті критеріям, які унеможливлюють здійснення бюджетного відшкодування, ані склала висновок про суму відшкодування податку на додану вартість, в якому зазначено суму, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету, що у відповідності до пункту 200.23 цієї статті дає підстави визнати суми податку, не відшкодовані платникам, заборгованістю бюджету та нараховувати пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Крім того, судом апеляційної інстанції правильно враховано, що внаслідок прийняття нової редакції Податкового Кодексу України та затвердження постановою КМУ №26 від 25.01.2017 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - Порядок №26) з 01.04.2017 змінився порядок бюджетного відшкодування.

Так, у відповідності до статті 200 ПК України та Порядку №26 на орган ДПІ покладено обов'язок вносити до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість інформацію щодо платника податку, суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та інше, що дає змогу органу Казначейства у строки, передбачені пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України, перерахувати на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку узгоджену суму бюджетного відшкодування.

Доводи ДПІ про те, що скаржник є неналежним відповідачем у справі та про те, що на ДПІ не покладено обв'язку здійснювати дії щодо перевірки правильності нарахування та забезпечення виплати узгодженої суми бюджетного відшкодування безпідставні, оскільки протилежне прямо передбачено вищенаведеними приписами ПК України та Положенням про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 N236.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, здійснивши аналіз долучених до справи доказів та надавши їм правильну оцінку, дійшли вірного висновку щодо обґрунтованості заявленого адміністративного позову, при цьому судом апеляційної інстанції враховано зміни, що відбулись у чинному законодавстві на час розгляду справи в суді.

Доводи касаційної скарги ДПІ не спростовують правильність доводів якими мотивовано судові рішення, не дають підстав вважати висновки суду апеляційної інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер