Справа № 810/1394/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1394/16 Головуючий у 1-й інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Файдюка В.В., Бабенка К.А.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Стейт Оіл» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 28.03.2016 № 315 «Про проведення фактичної перевірки».

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» (ідентифікаційний код 39436796, місцезнаходження: 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Київська, буд. 25) зареєстроване в якості юридичної особи 10.10.2014, що підтверджується відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 8-12).

У березні 2016 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області прийнято рішення про проведення фактичної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл», оформлене наказом від 28.03.2016 № 315 (а.с. 13).

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що посадовими особами контролюючого органу на підставі вимог підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 та підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України з 29.03.2016 буде проводитись фактична перевірка позивача тривалістю 10 діб, за місцем фактичного провадження діяльності його господарської одиниці - автозаправного комплексу (магазин та АЗС), розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Серьогіна, 4б, під час якої з'ясовуватиметься дотримання підприємством норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів за період з 01.01.2014 по 29.03.2016.

29.03.2016 на підставі наказу від 28.03.2016 № 315 та направлень на перевірку від 28.03.2016 № 495, 28.03.2016 № 500, 28.03.2016 № 501 та 28.03.2016 № 502 посадовими особами відповідача здійснено виїзд за адресою об'єкта перевірки.

Ознайомившись з наказом, уповноваженою особою (директором) автозаправного комплексу товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» відмовлено посадовим особам органу доходів і зборів у допуску до проведення перевірки. Факт відмови зафіксовано контролюючим органом в акті від 29.03.2016 (зареєстрований в органі доходів і зборів 30.03.2016 за № 55/16-31-39436796) (а.с. 31).

Позивач вважає, що наказ, яким ініційовано фактичну перевірку, суперечить вимогам чинного податкового законодавства, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не доведено визначених податковим законодавством підстав для ініціювання контролюючим органом перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл», а тому наказ від 28.03.2016 № 315 «Про проведення фактичної перевірки» прийнято відповідачем поза межами правового поля, що є підставою для визнання його протиправним та скасування, у зв'язку із чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач під час винесення наказу від 28.03.2016 № 315 «Про проведення фактичної перевірки» діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Обов'язки та компетенція контролюючих органів, повноваження їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначені Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 62.1 статті 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з приписами підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Таким чином, отримавши у встановленому законодавством порядку інформацію про порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи доходів і зборів, у керівника контролюючого органу виникає право на призначення фактичної перевірки такого платника.

Пунктом 80.7 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Згідно з приписами пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Абзацами сьомим та восьмим цього пункту передбачено, що при пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У свою чергу, підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки, відповідно до абзацу п'ятого пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України є непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) визначених вище документів, що дають право приступити до проведення перевірки, або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, не дозволяється.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови (пункт 81.2 статті 81 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 81.3 цієї ж статті, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Як вже зазначалось судом вище, чинним податковим законодавством України надано право органам доходів і зборів приймати рішення про призначення фактичної перевірки за наявності чітко встановлених підстав для її проведення.

В свою чергу, посадові особи контролюючих органів в силу приписів статті 21 Податкового кодексу України зобов'язані не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Так, контролюючий орган має право ініціювати проведення фактичної перевірки на підставі приписів підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України виключно у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ від 28.03.2016 № 315 про проведення фактичної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» прийнято керівником контролюючого органу на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Аналогічні підстави для проведення фактичної перевірки позивача містяться у направленнях на перевірку від 28.03.2016 № 495, 28.03.2016 № 500, 28.03.2016 № 501 та 28.03.2016 № 502.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підстава для проведення відповідного контролюючого заходу повинна бути зрозумілою та конкретизованою не лише для органу доходів і зборів, але й для платника податків, що безпосередньо пов'язано з реалізацією останнім свого права на захист інтересів шляхом недопуску посадових осіб до проведення контролюючого заходу.

Як вже зазначалось вище, скориставшись правом на недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, позивач посилається на те, що наказ про проведення фактичної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» оформлений з порушенням вимог податкового законодавства, оскільки не дає можливості ідентифікувати обставини (підстави) для ініціювання перевірки.

При цьому, жодних документальних доказів на підтвердження наявності підстав для прийняття оскаржуваного наказу, а саме: наявності та/або отримання інформації, яка б свідчила про порушення позивачем вимог законодавства в частині обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, а також в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального за період з 01.01.2014 по 29.03.2016 відповідачем надано не було.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини свідчать про недотримання відповідачем основних засад податкового контролю.

З огляду на зазначене, а також враховуючи, що відповідачем не доведено визначених податковим законодавством підстав для ініціювання контролюючим органом перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 28.03.2016 № 315 «Про проведення фактичної перевірки» прийнято відповідачем з недотриманням основних засад податкового контролю, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Доводи апелянта про протиправність відмови ТОВ «Стейт Оіл» у допуску працівників Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області є необґрунтованим, з огляду на те, що за умови оформлення документів, які повинні бути надані перед початком перевірки, з порушенням вимог податкового законодавства, у платника податку виникає право недопуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.12.2010 у справі № 21-25а10.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Файдюк В.В.,

Бабенко К.А.

Повний текст постанови виготовлений 07.02.2018.