Справа № 316/1063/17
Суддя: Капустинський М. В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/1063/17
Провадження № 2-а/316/130/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

27.11.2017 року м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: Демешко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі Запорізької області справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду 21.07.2017 року з адміністративним позовом до відповідача - Енергодарського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Запорізької області, в якому зазначив, що він перебуває на обліку в Енергодарському об'єднаному УПФУ в Запорізької області як одержувач пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Жодних заяв з питання переведення його на інший вид пенсії або призначення йому пенсії за іншим законом він до УПФУ не подавав.

3 05.04.2011 року позивач набув право на пенсію за віком, тож 22.06.2017 року звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.13), однак листом від 07.07.2017 року №47/Г-1 УПФУ йому в цьому відмовило посилаючись на те, що він вже й так отримує пенсію за віком у відповідності до даного Закону (а.с.14).

Вважає дії відповідача такими, що порушують його конституційні права, тому просить суд визнати їх протиправними та зобов'язати відповідача області призначити йому пенсію за віком з 22.06.2017 року на загальних підставах відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 р.р.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, а також стягнути з відповідача судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, просить розглянути справу без його участі (а.с. 30).

Представник відповідача надав заперечення проти позовних вимог, відповідно до яких у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 34-37), а також надав заяву про розгляд справи у відсутності (а.с.45)

Дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку:

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 01.07.1986 року по 31.12.1986 року не менше 5 календарних днів - на 10 років. Крім того, відповідно до зазначеної норми Закону, призначення та виплата пенсії названим категоріям проводиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Позивачу з квітня 2001 року призначена державна пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням особливостей - зменшення пенсійного віку, передбаченого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно даних трудової крижки, позивач в червні 2001 року звільнився за власним бажанням (а.с.12-зворот), доказів того, що після звільнення позивач продовжив працювати - суду не надано.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає тільки наступні види пенсійних виплат: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі/ каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Зазначений перелік є вичерпний.

Згідно з ч. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Таким чином, діюче пенсійне законодавство надає можливість отримувати або пенсію за віком, або пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, або пенсію у зв'язку із втратою годувальника. Рішення територіального органу Пенсійного фонду про призначення та виплату того чи іншого виду пенсії, оформлюється відповідним протоколом-розпорядженням, в якому безпосередньо зазначено вид призначеної/отримуваної пенсії, при проведенні перерахунків розміру пенсії, їх результати фіксуються у відповідних протоколах, в яких також зазначається вид пенсії, яку отримує особа.

Перехід з одного виду пенсії на інший, існування альтернативного вибору можливе лише у випадку, коли вид отримуваної пенсії є іншим ніж той, на який хоче перейти особа. Оскільки позивач вже отримує пенсію за віком на загальних підставах, перехід на даний вид пенсії є неможливим.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, згідно з якими ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень і в спосіб, передбачений законодавством України.

Суд зауважує, що позивач підмінює поняття, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

При цьому, Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», визначено, що під страховим стажем розуміється період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Позивач просить призначити йому пенсію на підставі ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте зазначена норма закону не встановлює підстав для призначення пенсії, а регламентує формулу, за якою обчислюється заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії за відповідною за формулою: Зп = Зс х (Ск:К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, при цьому, як зазначалось вище, в разі якщо особа працювала та набула право на призначення пенсії за даним законом в редакції після 2011 року.

Судом встановлено, що позивач припинила труду діяльність у 2001 році, доказів, що позивач продовжив працювати після 2001 року позивачем суду не надано, а отже у 2001 році позивач припинив сплачувати страхові внески до накопичувальної системи, а отже посилання позивача на ст.ст. 26, 40, 45 Закону №1058, при цьому в редакції після 2011 року - є безпідставними. Крім того, безпідставними також є і вимоги позивача про перерахунок пенсії відповідно до зазначених норм Закону №1058 з 22 червня 2017 року за показниками 2014-2016 років, за встановлених вище обставин.

Суд також вважає безпідставними посилання позивача на правову позицію судів вищої інстанції, оскільки предметом розгляду справи даними судами на які посилається позивач були правовідносини, які регулюються іншими Законами та за інший часовий період.

Таким чином, на сьогоднішній день позивач вже отримує пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року і суд не приймає ствердження, що йому призначений інший вид пенсії, а ніж пенсія за віком на загальних підставах.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено обґрунтованість своїх дій щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії за віком з підстав ст.26, ч.2 ст.40 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а отже дії відповідача є правомірними за встановлених судом обставин, а отже вимоги позивача щодо визнання протиправними дії відповідача та зобов'язання відповідача вчинити дії - є безпідставними відповідно до встановлених судом обставин та законодавства України, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Що ж стосується питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та судового збору, суд дійшов наступного:

Згідно ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні вимог в їх основній частині, отже не підлягають й задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 2, 4, 6, 8-12, 18, 69-71, 87, 94, 104-106, 158-163, 183-2, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 до Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги на постанову, а у разі подання апеляційної скарги - відразу після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова у повному обсязі виготовлена протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя М. В. Капустинський