Справа № 804/955/17
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року справа № 804/955/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільногірське скло» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 23.12.2016 р., -

в с т а н о в и в:

02 лютого 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вільногірське скло» (далі - ТОВ «Вільногірське скло») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську МГУ ДФС № НОМЕР_1 від 23.12.2016 р.

В судовому засіданні 12 вересня 2017 року судом допущено заміну відповідача у справі зі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську МГУ ДФС на Дніпропетровське управління Офісу великих платників податків ДФС, у звязку з реорганізацією територіальних органів ДФС з обслуговування великих платників, здійсненої на підставі наказу ДФС від 26.04.2017 р. № 377 (т.2 а.с. 205-207).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про безпідставність висновків податкового органу, викладених в акті перевірки № 202/28-01-47-30809384 від 08.12.2016 р., оскільки вказані висновки зроблені податковим органом без надання належної оцінки первинним документам бухгалтерського та податкового обліку, що надавалися до перевірки. Позивач стверджує, що в акті перевірки відповідачем зроблено висновки щодо невстановлення факту поставок та руху товарів і послуг від контрагента-постачальника ТОВ «Праймгласс» на підставі інформаційної бази податкового органу, яка не має статусу офіційної, не сертифікована і може містити помилки. Також, перевіряючими під час перевірки не надано оцінки документам, що підтверджують реальність господарських операцій, здійснених ТОВ «Вільногірське скло» та ТОВ «Виател» у травні та липні 2015 р. Крім того, висновки відповідача, на думку позивача, суперечать принципу презумпції правомірності рішень платника податків та індивідуальної відповідальності платника податків, який не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства з боку його контрагентів. Посилаючись на зазначені обставини у їх сукупності, позивач просить скасувати оскаржуване рішення відповідача № НОМЕР_1 від 23.12.2016 р. (т.1 а.с. 3-10).

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_1 надані заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначено, що податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вільногірське скло» з питання дотримання податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Праймгласс» за травень та липень 2015 року, за результатами якої складено акт № 202/28-01-47-30809384 від 08.12.2016 р. В акті перевірки зроблено висновки про завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 1 357 892 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що стало підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 23.12.2016 р. про зменшення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у розмірі 1 357 892 грн., а також застосування штрафної санкції в сумі 76 154,5 грн. Як зазначив представник відповідача, зазначене рішення винесено відповідачем у звязку з ненаданням позивачем належного документального підтвердження господарських операцій з контрагентом-постачальником товару (робіт та послуг) ТОВ «Праймгласс», а також через те, що зазначений контрагент-постачальник, за даними податкового обліку, не володіє основними засобами та трудовими ресурсами, не подає податкову звітність та не перебуває за місцем своєї реєстрації. Посилаючись на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 194-197).

В судове засідання 19.12.2017 року сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не прибули, надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами (т. 3 а.с. 23, 24).

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

При цьому, суд зазначає, що на момент розгляду справи в порядку письмового провадження Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності Кодексу в редакції від 15.12.2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції Кодексу. Відтак, справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до норм КАС України в редакції.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши наявні у справі докази та проаналізувавши норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

ТОВ «Вільногірське скло» станом на час судового розгляду справи перебуває на податковому обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків ДФС як платник податків, в тому числі, податку на додану вартість (до реорганізації СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС).

Основним видом діяльності позивача є виробництво порожнистого скла, до неосновних видів діяльності підприємства відноситься виробництво гофрованого паперу та картону, виробництво та оброблення інших скляних виробів, оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, вантажний автомобільний транспорт (т.1 а.с. 13).

Посадовими особами відповідача в період з 30.11.2016 р. по 06.12.2016 р. на підставі наказу № 87 від 28.11.2016 р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вільногірське скло» з питання дотримання податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Праймгласс» за травень та липень 2015 року, за результатами якої складено акт № 202/28-01-47-30809384 від 08.12.2016 р. (т.1 а.с. 11-55).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Вільногірське скло» податкового законодавства, а саме: п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 з урахуванням норм п.44.1 ст. 44 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту у сумі 1 357 892 грн., у тому числі за травень 2015 року - у сумі 761 545 грн., за липень 2015 року - у сумі 596 347 грн., що в свою чергу призвело до заниження суми відємного значення сум податку на додану вартість у вказаному розмірі.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки № 202/28-01-47-30809384 від 08.12.2016 р., відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 23.12.2016 р. про зменшення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 1 357 892 грн., та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 76 154,5 грн. (т.1 а.с. 56).

Не погодившись з рішеннями податкового органу про нарахування податкових зобовязань, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

При вирішенні спору між сторонами, зокрема, щодо суті порушень, виявлених під час перевірки по взаємовідносинам позивача з його контрагентом-постачальником ТОВ «Праймгласс» за травень, липень 2015 року, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 р., господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно ст. 3 цього Закону, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст. 2 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом № 88 Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р., первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи. На вимогу контролюючих або судових органів та своїх контрагентів підприємство, установа зобов'язані за свій рахунок зробити копії таких документів на паперовому носії. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Фізичні та юридичні особи, які беруть участь у здійсненні операцій, пов'язаних з прийомом і видачею грошових коштів, цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна, забезпечуються підприємством, установою, що виконує ці операції, копіями первинних документів про таку операцію. Додаткові вимоги до порядку створення первинних документів про касові і банківські операції, рух цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна передбачаються іншими нормативно-правовими актам.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Так, згідно з п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно абз. «а» п. 198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання та виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.

Предметом спору у справі, що розглядається, виступає обґрунтованість формування позивачем податкового кредиту по деклараціям з податку на додану вартість за податковими накладними, сформованими за рахунок господарських операцій, здійснених ТОВ «Вільногірське скло» з контрагентом-постачальником товарів (робіт та послуг), зокрема, з ТОВ «Праймгласс» за травень, липень 2015 року на загальну суму 1 357 892 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 28 квітня 2015 року між ТОВ «Вільногірське скло» та ТОВ «Праймгласс» укладено договір купівлі-продажу № СБ001, предметом якого є товар - склобій безкольоровий тарний дроблений та змішаний тарний дроблений (т.1 а.с. 66-69).

Вказаний товар, за наданими позивачем документами,ТОВ «Праймгласс» поставляло на адресу ТОВ «Вільногірське скло» у травні, липні 2015 року. Суми податку на додану вартість за відповідними податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту згідно податкових декларацій за травень 2015 року у сумі 761 545 грн., за липень 2015 року у сумі 596 347 грн.

На підтвердження зазначених господарських операцій, позивачем до перевірки були надані наступні документи: видаткові накладні № РН-0000005 від 07.05.15, № РН-0000001 від 04.05.15, № РН-0000006 від 08.05.15, № РН-0000002 від 04.05.15, № РН-0000003 від 04.05.15, № РН-0000004 від 05.05.15, № РН-0000020 від 12.05.15, № РН-0000018 від 12.05.15, № РН-0000021 від 12.05.15, № РН-0000016 від 12.05.15, № РН-0000017 від 12.05.15, № РН-0000007 від 10.05.15, № РН-0000010 від 10.05.15, № РН-0000009 від 10.05.15, № РН-0000019 від 12.05.15, № РН-0000031 від 14.05.15, № РН-0000026 від 12.05.15, № РН-0000025 від 12.05.15, № РН-0000024 від 12.05.15, № РН-0000022 від 12.05.15, № РН-0000011 від 11.05.15, № РН-0000012 від 11.05.15, № РН-0000013 від 11.05.15, № РН-0000014 від 11.05.15, № РН-0000015 від 11.05.15, № РН-0000008 від 10.05.15, № РН-0000023 від 12.05.15, № РН-0000027 від 13.05.15, № РН-0000028 від 13.05.15, № РН-0000029 від 13.05.15, № РН-0000030 від 13.05.15, № РН-0000036 від 18.05.15, № РН-0000032 від 15.05.15, № РН-0000033 від 15.05.15, № РН-0000041 від 20.05.15, № РН-0000034 від 16.05.15, № РН-0000035 від 16.05.15, № РН-0000045 від 21.05.15, № РН-0000046 від 22.05.15, № РН-0000039 від 19.05.15, № РН-0000040 від 19.05.15, № РН-0000042 від 20.05.15, № РН-0000047 від 22.05.15, № РН-0000048 від 22.05.15, № РН-0000049 від 27.05.15, № РН-0000050 від 28.05.15, № РН-0000052 від 29.05.15, № РН-0000051 від 29.05.15, № РН-0000135 від 06.07.15, № РН-0000132 від 02.07.15, № РН-0000133 від 02.07.15, № РН-0000134 від 02.07.15, № РН-0000136 від 06.07.15, № РН-0000137 від 06.07.15, № РН-0000138 від 06.07.15, № РН-0000139 від 07.07.15, № РН-0000140 від 07.07.15, № РН-0000140 від 07.07.15, № РН-0000141 від 07.07.15, № РН-0000142 від 08.07.15, № РН-0000147 від 13.07.15, № РН-0000148 від 13.07.15, № РН-0000146 від 13.07.15, № РН-0000145 від 13.07.15, № РН-0000153 від 15.07.15, № РН-0000149 від 13.07.15, № РН-0000150 від 13.07.15, № РН-0000163 від 21.07.15, № РН-0000162 від 21.07.15, № РН-0000161 від 21.07.15, № РН-0000160 від 21.07.15, № РН-0000156 від 18.07.15, № РН-0000157 від 18.07.15, № РН-0000154 від 17.07.15, № РН-0000165 від 21.07.15, № РН-0000167 від 23.07.15, № РН-0000168 від 23.07.15, № РН-0000166 від 21.07.15, № РН-0000158 від 20.07.15, № РН-0000159 від 20.07.15, № РН-0000169 від 27.07.15, № РН-0000170 від 27.07.15, № РН-0000171 від 27.07.15, № РН-0000172 від 30.07.15, № РН-0000175 від 31.07.15, № РН-0000174 від 31.07.15, № РН-0000173 від 31.07.15; платіжні доручення № 846 від 05.05.15, № 10551 від 12.05.15, № 10569 від 13.05.15, № 980 від 14.05.15, № 869 від 15.05.15, № 1003 від 15.05.15, № 1016 від 18.05.15, № 896 від 20.05.15, № 923 від 21.05.15, № 946 від 22.05.15, № 1061 від 25.05.15, № 961 від 27.05.15, № 962 від 28.05.15, № 977 від 29.05.15, № 1244 від 01.07.15, № 1278 від 03.07.15, № 1285 від 06.07.15, № 1297 від 07.07.15, № 1318 від 10.07.15, № 1334 від 13.07.15, № 1345 від 15.07.15, № 1362 від 17.07.15, № 1386 від 21.07.15, № 1418 від 24.07.15, № 1327 від 27.07.15, № 1446 від 30.07.15, № 1456 від 31.07.15. Крім того, позивачем були надані товарно-транспортні накладні № 5 від 07.05.15, № 6 від 08.05.15, № 20 від 12.05.15, № 18 від 12.05.15, № 21 від 12.05.15, № 16 від 12.05.15, № 17 від 12.05.15, № 19 від 12.05.15, № 31 від 14.05.15, № 36 від 18.05.15, № 41 від 20.05.15, № 45 від 21.05.15, № 46 від 22.05.15, № 163 від 21.07.15, № 162 від 21.07.15, № 161 від 21.07.15, № 160 від 21.07.15, № 169 від 27.07.15, № 175 від 31.07.15, № 174 від 31.07.15, № 173 від 31.07.15; приймальні акти та залізничні накладні (т.1 а.с. 74-245, т.2 а.с. 1-34).

Інші документи, в тому числі на підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності, позивачем до перевірки не надавалися.

Податковим органом під час перевірки взаємовідносин ТОВ «Вільногіське скло» з ТОВ «Праймгласс» встановлено недостовірність даних, відображених в паперових носіях, складених за формою первинних документів, а саме: надані до перевірки товарно-транспортні накладні оформлені неналежним чином (встановлено невідповідність тоннажу в повязаних документах, а саме між ТТН та видатковою накладною); в наданих до перевірки приймальних актах відсутній підпис та печатка особи, яка передала склобій від ТОВ «Праймгласс» до ТОВ «Вільногірське скло»; в залізничних накладних зазначена інформація про товар та його рух не відповідає умовам укладених угод та іншим супровідним первинним документам; встановлено невідповідність умов договору його фактичному виконанню відвантаження окремих партій товару здійснювалось не за місцем, передбаченим умовами договору; встановлено невідповідність даних відображених в первинних документах, підтверджуючих отримання товару.

Крім того, згідно податкової інформації баз даних АІС Податковий блок, ТОВ «Праймгласс» формує свій податковий кредит за податковими накладними від субєктів господарювання з ознаками ризику. Так, постачальники TOB НВК «Оріон» та ТОВ «Імперіал актрейд» не подають до контролюючих органів звіту з ПДВ, відсутні за місцезнаходженням, не мають основних засобів та трудових ресурсів для виконання послуг сортуванню склобою та відділенню від домішок.

Крім того, ТОВ «Праймгласс» після здійснених господарських операцій з ТОВ «Вільногірське скло» перестало подавати звітність з ПДВ та не надало декларацію з податку на прибуток за 2015 рік, таким чином не задекларувало та не сплатило податки за результатами своєї діяльності.

За даними податкового обліку по ТОВ «Праймгласс» відсутня будь-яка інформація про наявність у підприємства основних засобів, складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, а також трудових ресурсів, які необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Також, відсутня інформація щодо оренди виробничих та складських приміщень, джерела походження, придбання, виготовлення або збирання склобою.

З метою забезпечення повного, обєктивного та всебічного розгляду справи, судом досліджувалися всі обставини спірних правовідносин, сторонам було забезпечено можливість надати додаткові письмові пояснення з урахуванням доводів та заперечень один одного, а також додаткові документи, заявити клопотання про допит свідків.

Зокрема, позивачем на підтвердження реальності господарських операцій із зазначеним контрагентом-постачальником разом з клопотанням про надання доказів від 17.05.2017 року надано додаткові документи, а саме, договори оренди нежитлових приміщень, автотранспортних засобів та обладнання, видаткові накладні, акти приймання-передачі товару, технологічний регламент (т.2 а.с. 73-159).

Крім того, позивачем надані копії лімітних карток на відпуск склобою (т.2 а.с. 173-175).

За результатами дослідження вказаних документів, суд дійшов висновку, що вони не можуть бути прийняті в якості доказів, оскільки не були предметом дослідження безпосередньо під час здійснення податкової перевірки позивача.

Так, статтею 44 Податкового кодексу передбачено, що у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам органу ДПС, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за її результатами надає не надані під час перевірки документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу), такі документи повинні враховуватися контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Протягом трьох робочих днів з дня отримання акту перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Зважаючи на те, що позивач під час перевірки та після її завершення (зокрема, після ознайомлення з висновками акту та під час процедури адміністративного оскарження) мав можливість надати податковому органу будь-які документи бухгалтерського обліку, а також інші документи, які, на його думку, підтверджують здійснення ним господарських відносин з ТОВ «Праймгласс» за травень, липень 2015 року, але не скористався таким правом в частині документів, що були надані ним вже під час судового розгляду справи, у суду відсутні підстави для їх врахування при прийнятті рішення.

Надаючи оцінку наявним у справі документам, суд зазначає, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

В даному випадку, наявними у справі документами не підтверджено факту поставок у спірному періоді товару (склобою) від контрагента ТОВ «Праймгласс» до позивача.

Під час розгляду справи не спростовані доводи податкового органу про те, що вказаний контрагент не має ні власних, ні орендованих приміщень, податкову звітність не подає, спірні операції з ТОВ «Вільногірське скло» ним не задекларовані. Також, за адресою, зазначеною у договорі поставки «85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. 6-го Вересня, 40-а», знаходиться відділ капітального будівництва Виконавчого комітету м. Костянтинівка. Адреса, з якої, за документами, навантажувався товар (склобій) (м. Костянтинівка, вул. Мірошниченко, 15), не збігається з адресою постачальника та не має до нього жодного документального відношення. Відносини з придбання ТОВ «Праймгласс» склобою у спірному періоді не декларувались, а отже, походження його невідомо, що викликає сумнів щодо можливості поставки вказаного товару на адресу позивача.

Суд також враховує, що збирання склобою, як вид діяльності, відсутній і у позивача, і у його контрагента.

Крім того, за податковою інформацією ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, з аналізу податкових накладних ТОВ «Праймгласс» вбачається реалізація у травні та липні 2015 року товару, придбання якого не здійснювалося. Придбання склобою від фізичних осіб (без сплати ПДВ) ТОВ «Праймгласс» також не задекларовано.

Позивачем під час перевірки не було надано документів, що підтверджували б оприбуткування поставленого від ТОВ «Праймгласс» склобою та подальше використання його у власній господарській діяльності.

Крім того, надані позивачем до перевірки первинні документи містять велику кількість розбіжностей та невідповідностей, детальний опис яких викладено на сторінках 38-41 акту перевірки (т. 1 а.с. 48-51). Окремі порушення в оформленні документів, зафіксовані у акті, свідчать про невідповідність наданих позивачем первинних документів вимогам до їх оформлення (у звязку з відсутністю обовязкових реквізитів), що виключає можливість врахування таких документів як доказів. До таких порушень, зокрема, відноситься відсутність дати заповнення в залізничних накладних №№ 45922515, 46018164, 46361861, 45426764, 46018164, 45738085, 45922515, 45922523, та інші; в окремих приймальних актах відсутня печатка та підпис особи, яка передала склобій позивачу. Крім того, встановлена невідповідність між повязаними документами, наданими позивачем (зокрема, між видатковими накладними, залізничними накладними або ТТН, та приймальними актами). Така невідповідність стосується одиниці виміру (ваги) товару, а саме, обсягу поставленого товару (в тонах), який не збігається у документах на відвантаження товару, транспортування та його прийняття позивачем (опис документів наведений в акті перевірки , т. 1 а.с. 49-50).

Таким чином, транспортування вказаного товару у спірний період належними та допустимими доказами у справі не підтверджено.

Наведені вище обставини у їх сукупності свідчать про встановлення обставин, які вказують на паперовий характер оформлення господарських відносин, реальність яких не підтверджена, у звязку із встановленням відсутності фактичного руху активів та зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях позивача як платника податків, у зв'язку з безтоварністю проведених операцій.

Надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_2, допитаної за судовим дорученням Донецьким окружним адміністративним судом, наданим за клопотанням позивача про допит директора ТОВ «Праймгласс» стосовно обставин спірних правовідносин (т.3 а.с. 8-18), суд зазначає, що надані ОСОБА_2 свідчення стосовно наявності у ТОВ «Праймгласс» необхідних для здійснення господарських операцій трудових ресурсів, орендованих промислових площадок, автомобілів та обладнання документально не підтверджені, а отже, не спростовують встановлені у акті перевірки обставини.

З огляду на викладені обставини, суд погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки № 202/28-01-47-30809384 від 08.12.2016 р., щодо паперового характеру наданих позивачем до перевірки первинних документів по взаємовідносинам з ТОВ «Праймгласс» за травень, липень 2015 року, а отже, про відсутність підстав для формування позивачем податкового кредиту по деклараціям з податку на додану вартість за податковими накладними, сформованими за рахунок вказаних господарських операцій.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про правомірність висновків податкового органу щодо необґрунтованого завищення позивачем податкового кредиту по деклараціям з податку на додану вартість за спірний період на загальну суму 1 357 892 грн., викладених в акті перевірки № 202/28-01-47-30809384 від 08.12.2016 р.

Відповідно, підстави для скасування податкового повідомлення-рішення відповідача № НОМЕР_1 від 23.12.2016 р. про зменшення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 1 357 892 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 76 154,5 грн. відсутні.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільногірське скло» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3