Справа № 522/23086/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/23086/17

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Ільченко Н. А.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Градовського Ю. М.

при секретарі - Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 р. по справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про примусове видворення з України громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та затримання громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідач порушує міграційне законодавство України, проживає в Україні без документів на право проживання в Україні, не має постійного місця проживання та законного джерела існування, а тому ДМС звернулось до суду з відповідними позовними вимогами.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року адміністративний позов Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - задоволено.

Примусово видворено з України громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Затримано громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців. Допущено негайне виконання постанови суду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з підстав необґрунтованості та зазначив, що рішення є таким, що суперечить приписами чинного законодавства, у зв'язку з чим, апелянт просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що надання йому менше доби на виконання рішення та перебування його під адміністративним арештом виключає можливість виконання рішення про добровільне залишення країни перебування. Також апелянт вказує на той факт, що стосовно нього як громадянина можлива процедура реадмісії, згідно угоди між урядами держав від 03.09.2008 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув до України у листопаді 2017 року з метою працевлаштування нелегально поза пунктом пропуску ДПС України. Після потрапляння на територію України приїхав до м. Одеса для подальшого нелегального прямування до країн Європи.

З питань отримання дозволу на імміграцію в Україну, отримання тимчасової посвідки на проживання в Україні, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

06.12.2017 року співробітником ГУ ДМС України в Одеській області було складено протокол про адміністративне затримання № 000010 за частиною 2 статті 263 КУпАП, ч. 11 ст. 259 КУпАП.

06.12.2017 року за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 000062 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.12.2017 року ПН МОД № 000062 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 510 грн.

06.12.2017 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано його покинути територію України у термін до 07.12.2017 року. У визначений термін відповідач з території України не виїхав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач незаконно перебуває на території України, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України та документи про легальний перетин державного кордону України, немає постійного місця проживання та джерела існування, чим останній порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до вимог ч.1 ст.30 цього ж Закону підлягає видворенню.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.3 розд.I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч.1 ст.23 розд.III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.9 розд.II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст.16 розд.II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Пунктом 2 ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Частиною 2 ст.263 КУпАП передбачено, що осіб, які незаконно перетнули або зробили спробу незаконно перетнути державний кордон України, порушили порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, порушили прикордонний режим, режим в пунктах пропуску через державний кордон України або режимні правила у контрольних пунктах в'їзду - виїзду, вчинили злісну непокору законному розпорядженню або вимозі військовослужбовця чи працівника Державної прикордонної служби України або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також іноземців та осіб без громадянства, які порушили правила перебування в Україні або транзитного проїзду через територію України, може бути затримано на строк до трьох годин для складення протоколу, а в необхідних випадках для встановлення особи і з'ясування обставин правопорушення - до трьох діб з повідомленням про це письмово прокурора протягом двадцяти чотирьох годин з моменту затримання.

Згідно п.27 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:

- стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення;

- стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України;

- затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Частиною 2 ст.289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до ч.11 ст. 289КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та те, що відповідач незаконно перебуває на території України, не має постійного місця проживання, відсутність коштів, працевлаштуватись на території України не має змоги, родичів на території України не має, порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», колегія суддів приходить до висновку, що відповідач згідно вимогам ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підлягає примусовому видворенню за межі території України.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на відсутність відповідного рішення компетентного органу про примусове повернення, оскільки останнє наявне в матеріалах справи (а.с. 14-16).

Крім того, колегія суддів враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

Також, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач мав достатньо часу та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Щодо вимоги про затримання відповідача, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, колегія суддів вважає її обґрунтованою, враховуючи те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення в країну походження.

Твердження апелянта, що ДМС позбавила його фактичної можливості добровільно виконати рішення про примусове повернення в країну походження та стосовно наявності у відповідача паспортного документу на момент затримання, колегія суддів оцінює критично, оскільки наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач не має достатнє матеріальне забезпечення та належних документів для того, щоб виїхати з України, а тому ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Доводи апелянта, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не було враховано Закон України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 р., а відтак до відповідача має застосовуватись процедура реадмісія, колегія суддів вважає помилковими.

Так, дійсно Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам було ратифіковано Угоду про реадмісію громадян обох держав.

Однак відповідно до ст. 7 вищезазначеної Угоди передбачено укладання виконавчого протоколу, в якому визначатимуться: а) органи, відповідальні за виконання окремих положень цієї Угоди; b) пункти передачі та прийняття громадян; с) необхідні дані та інформація для передачі, прийняття та супроводження осіб, які підлягають реадмісії та порядок виконання необхідних процедур.

Проте, до теперішнього часу не укладено виконавчого протоколу між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам, а тому використання процедури реадмісії відносно позивача є неможливим.

Твердження апелянта, що в матеріалах справи відсутні докази, того, що відповідачу надавався перекладач та відповідач отримав належне роз'яснення правових наслідків невиконання рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства, колегія суддів вважає помилковими, оскільки, матеріалами справи зафіксовано обізнаність та ознайомлення зі змістом оскаржуваного рішення, зокрема, за участі перекладача До Нчи Дієн.

Посилання скаржника на те, що йому не був наданий письмовий переклад рішення суду на зрозумілій відповідачу мові та те, що відповідачу не було роз'яснено строк та порядок оскарження судового рішення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідач просив розглянути справу у суді першої інстанції без його участі. Переклад здійснив До Нчи Дієн.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 06 лютого 2018 року.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: Ю. М. Градовський