Справа № 800/575/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
УХВАЛА

07.02.2018 Київ П/9901/127/18 800/575/17
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., перевіривши матеріали справи № 800/575/17 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, треті особи без самостійних вимог: Президент України (на стороні позивача) та Міністерство соціальної політики (на стороні відповідача) про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вищого адміністративного суду України (як до суду першої інстанції) із позовною заявою до Верховної Ради України, треті особи без самостійних вимог: Президент України (на стороні позивача) та Міністерство соціальної політики (на стороні відповідача), в якій (з урахуванням уточнення позовної заяви) просила:

- визнати незаконною та не чинною постанову відповідача № 1545 від 12 вересня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів СРСР» в частині дії наказів Держгіртехнагляду СРСР, оскільки дії цих наказів СРСР суперечать - указам Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493/92 та 389/2011 386/2011 від 06 квітня 2011 року;

- зобов'язати відповідача усунути бездіяльність і вчинити дії щодо розгляду законопроекту 4650 від 11 травня 2016 року «Щодо скасування дії актів СРСР на території України»;

- стягнути з відповідача на користь позивача морально-матеріальну шкоду у розмірі десяти мінімальних заробітних плат, для відновлення здоров'я малорухомого інваліда через не опалення житлового будинку із-за неможливості заміни-старого водогрійного котла.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Зобов'язано позивача в строк протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали усунути зазначені в ухвалі недоліки, а саме: викласти вимоги позовної заяви у відповідності до частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент подачі позовної заяви).

15 грудня 2017 набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), внесені Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII.

Пунктом 12 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, наведена норма Перехідних положень КАС України в частині застереження щодо неможливості повернення позовної заяви за правилами нового Кодексу застосовується до заяв, які були подані до 15 грудня 2017 року з дотриманням вимог процесуального законодавства у редакції, чинній на час їх подання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Верховного Суду Берназюка Я.О.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвалу Вищого адміністративного суду від 12 грудня 2017 року позивачем отримано 26 грудня 2017 року.

Однак, вимоги ухвали Вищого адміністративного суду України у встановлений в ухвалі строк позивачем не виконано, недоліки не усунуто.

Надісланий позивачем уточнений адміністративний позов не усуває недоліки, зазначені в ухвалі від 12 грудня 2017 року, а лише дублює зміст позовної заяви.

Звертаємо увагу позивача, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

У відповідності до частини першої та другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах. Однак, це не поширюється на справи, зокрема, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Відповідно до частини першої статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

В частині першій статті 150 Конституції України зазначено, що до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України.

Згідно з частиною першою статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

В статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить: вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Згідно з статтею 84 Закону України «Про Конституційний Суд України» Велика палата Конституційного Суду України ухвалює рішення за результатами розгляду справ за конституційними поданнями щодо конституційності законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим та щодо офіційного тлумачення Конституції України, а також за результатами розгляду справ за конституційними скаргами у разі відмови Сенату в розгляді справи за конституційною скаргою на розсуд Великої палати.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що невідповідність законів України та інших актів Верховної ради України положенням Конституції може бути підставою для прийняття виключно Конституційним Судом України рішення щодо їх неконституційності, що свідчить про неможливість розгляду такої категорії справ у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, Верховна Рада України при розгляді та прийнятті законів та постанов не виконує владних управлінських функцій, а реалізовує свої повноваження щодо законодавчої діяльності. Це дає підстави дійти висновку про те, що юрисдикція адміністративних судів, зокрема Верховного Суду як суду першої інстанції не поширюється на спори «про визнання незаконною та не чинною постанову Верховної Ради України № 1545 від 12 вересня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів СРСР», що є вимогою позивача у цій справі.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За наведених обставин, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 248, пунктом 12 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Повернути ОСОБА_1 позовну заяву до Верховної Ради України, треті особи без самостійних вимог: Президент України (на стороні позивача) та Міністерство соціальної політики (на стороні відповідача) про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної та матеріальної шкоди.

2. Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду через Верховний суд як суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів.

Суддя Я.О. Берназюк