Справа № 804/14352/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2018 року справа № 804/14352/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Адамант» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2017 р. (суддя Царікова О.В.) в справі № 804/14352/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Адамант» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Адамант» (далі - ТОВ «НВП «Адамант») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Криворізька південна ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.05.2015 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 199464 грн., в тому числі за основним платежем - 132976 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 66488 грн.; № про збільшення суми грошового зобов'язання у вигляді штрафних санкцій в розмірі 510 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, прийняти нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує про необґрунтованість висновку суду першої інстанції в частині правомірності застосування штрафних санкцій податковим повідомленням-рішенням № , оскільки позивачем не отримувалось під час податкової перевірки жодної вимоги контролюючого органу про надання документів. Поза межами проведення податкової перевірки позивачем повідомлено відповідача про неможливість надання документів у зв'язку з витребуванням оригіналів документів прокуратурою Інгулецького районі м. Кривого Рогу, підприємством пропонувалось контролюючому органу звернутися до прокуратури із запитом про надання документів, що не зроблено відповідачем. При цьому позивачем не порушено вимоги ст. 44 Податкового кодексу України, тому в діях позивача відсутній склад правопорушення.

Крім того, на думку апелянта, висновок суду першої інстанції щодо нереальності господарських операцій через наявність показань свідка у кримінальному провадженні про непричетність до господарської діяльності ТОВ «АС-Харків-ХХІ», є неправильним та спростований судовою практикою Вищого адміністративного суду України, відповідно до якої такі показання не є належними доказами в адміністративних справах.

Учасники справи до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв'язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу від 28.04.2015 р. № 335 відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «НВП «Адамант» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «АС-Харків-ХХІ» за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., результати якої оформлені актом від 15.05.2015 р. № 282/22.05/35928576, згідно з висновками якого встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «НВП «Адамант» завищено суму податкового кредиту у лютому 2013 року по взаємовідносинам із ТОВ «АС-Харків-ХХІ» на 132976,00 грн.

На підставі акта перевірки від 15.05.2015 р. № 282/22.05/35928576 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 28.05.2015 р. № , яким ТОВ «НВП «Адамант» донараховано податок на додану вартість всього у сумі 199464,00 грн., з яких за основним платежем - 132976,00 грн., 66488,00 грн. - за штрафними санкціями; № , яким застосовано до позивача штраф у сумі 510,00 грн. за ненадання документів до перевірки.

За змістом вимоги прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу про надання відомостей та документів від 17.04.2015 р. № 41-1803-14 в межах здійснення досудового розслідування №0001773 у підприємства запитано правовстановлюючі документи, бухгалтерську документацію та податкову звітність за період з 01.01.2013 р. по 1 кв. 2015 року. Проте, зазначені документи у ТОВ «НВП «Адамант» не вилучалися на підставі ухвали слідчого судді, суду, а у самій вимозі прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу від 17.04.2015 р. № 41-1803-14 зазначено про необхідність надання до прокуратури запитуваної інформації та завірених копій документів, тому суд першої інстанції вважав, що позивач повинен був на виконання вимог п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України забезпечити зберігання оригіналів первинних документів, які були підставою для формування податкового обліку, у зв'язку з чим дійшов висновку обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій податковим повідомленням- рішенням від 28.05.2015 р. № .

Також судом першої інстанції встановлено, що у періоді, що перевірявся, позивач декларував взаємовідносини з придбання товарів (обладнання та комплектуючих) у ТОВ «АС-Харків-ХХІ» на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2013 р. № 546. На підтвердження фактичного виконання умов договору ТОВ «НВП «Адамант» надані рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні, проте судом першої інстанції такі документи не прийняті як докази на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, оскільки позивачем не надано доказів транспортування товару від ТОВ «АС-Харків-ХХІ» до ТОВ «НВП «Адамант», як й не надано додатків (специфікацій), які є невід'ємною частиною договору.

Постачальник ТОВ «АС-Харків-ХХІ» не є виробником товарів, згідно з відомостями Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «АС-Харків-ХХІ» також не здійснювало придбання вказаних товарів, що, на думку суду першої інстанції, вказує про неможливість фактичного їх постачання в адресу позивача.

Всі первинні документи, надані позивачем на підтвердження реальності господарських операцій із ТОВ «АС-Харків-ХХІ» від останнього, підписані директором ОСОБА_2, саме ця особа згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться керівником ТОВ «АС-Харків-ХХІ» з 14.06.2012 р.

У зв'язку зі здійсненням досудового розслідування № 0000042 від 27.05.2014 р. допитано свідка - директора ТОВ «АС-Харків-ХХІ» ОСОБА_2, яка показала, що надала свої документи для реєстрації суб'єкта господарювання ТОВ «АС-Харків-ХХІ», проте своє відношення до господарської діяльності зазначеного товариства заперечила, вказала, що жодних документів від імені підприємства не підписувала та до податкового органу не надавала, доручень на ведення господарської діяльності від ТОВ «АС-Харків-ХХІ» не давала, їй також не відомо де знаходяться печатка та електронні ключі підприємства.

Врахувавши правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постановах від 01 грудня 2015 року у справі №826/15034/14 (21-3788а15), від 17 листопада 2015 року у справі №2а/3264/11/1070 (21-277а15), від 15 грудня 2015 року у справі №826/467/14 (21-5206а15), від 13 жовтня 2015 року у справі № 825/4143/13-а (21-1200а15), від 02 грудня 2015 року у справі № 814/116/14 (32-3849а15), від 17 листопада у справі № 826/6391/13-а (21-1497а15), суд першої інстанції зазначив, що первинні документи, якими позивач підтверджує господарські взаємодії з ТОВ «АС-Харків-ХХІ», є формально складеними, а господарські операції між позивачем та означеним підприємством не є реальними, оскільки судом не встановлено самого факту їх здійснення та не ідентифіковано посадових осіб від ТОВ «АС-Харків-ХХІ», якими б такі операції могли бути вчинені.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Криворізькою південною ОДПІ проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «НВП «Адамант» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «АС-Харків-ХХІ» за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт № 282/22.05/35928576 від 15.05.2015 р., за висновками якого встановлення порушення ТОВ «НВП «Адамант» п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198, п. п. 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення позивачем суми податкового кредиту у лютому 2013 р. на суму 132976 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Криворізькою південною ОДПІ 28.05.2015 р. прийняті податкові повідомлення-рішення: № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 199464 грн., в тому числі за основним платежем - 132976 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 66488 грн.; № про збільшення суми грошового зобов'язання у вигляді штрафних санкцій в розмірі 510 грн.

Підставою збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість податковим повідомленням-рішенням № є висновок контролюючого органу про нереальність господарських операцій між ТОВ «НВП «Адамант» та ТОВ «АС-Харків-ХХІ».

Підставою для застосування до позивача штрафних санкцій податковим повідомленням-рішенням № є ненадання до перевірки позивачем на запити контролюючого органу запитуваних первинних документів по взаємовідносинам із ТОВ «АС-Харків-ХХІ».

Вирішуючи питання правомірності збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість податковим повідомленням-рішенням № , колегія суддів виходить з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01.02.2013 р. ТОВ «НВП «Адамант» як покупцем укладено з ТОВ «АС-Харків-ХХІ» як продавцем договір купівлі-продажу № 546, за умовами якого позивачем придбавались запасні частини, найменування товару, кількість та якісні характеристики, ціна, місце та строки поставки вказується у додатках (специфікаціях), які є невід'ємною частиною договору (а.с. 62-64).

Виконання умов договору та поставку товару (підшипник, ланка гусенична, кран-балка, верстат токарно-гвинторізний) позивач підтверджує рахунками-фактурами, видатковими накладними, податковими накладними, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 (а.с. 65-73, 83).

Позивачем в обґрунтування використання придбаного товару в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності зазначено про введення в експлуатацію крана-балки як основного засобу згідно з наказом № 16-ОД від 28.02.2013 р. (а.с 74-76), верстатів токарно-гвинторізного як основних засобів згідно з наказами № 17-ОД від 28.02.2013 р., № 18-ОД від 28.02.2013 р. (а.с. 77-79, 80-82).

Разом з тим, позивачем не підтверджено належними доказами здійснення оплати за придбаний товар з урахуванням податку на додану вартість, а також транспортування товару від покупця.

Також позивачем не надано доказів оприбуткування придбаного товару у бухгалтерському обліку, його використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

За результатами вказаних господарських операцій позивачем задекларовано в податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2013 р. податковий кредит в сумі 132976 грн.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на п.ідставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З первинних документів, якими позивач підтверджує фактичне здійснення спірних господарських операцій, не вбачається змісту господарських операцій, документи не містять інформації щодо фактично здійснених господарських операці й. Зокрема, наявні в матеріалах справи первинні документи не підтверджують фактичного отримання позивачем товарів за спірними угодами, оприбуткування таких товарів та подальший їх рух.

Вказані недоліки у своїй сукупності позбавляють надані позивачем докази сили первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарських операцій саме на виконання вимог укладених між позивачем та контрагентами договорів.

Позивачем не надано доказів використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що задля дотримання принципу офіційності з'ясування обставин справи, встановленого ч. 4 ст. 9 КАС України, судом апеляційної інстанції відповідною ухвалою витребувано у позивача первинні документи на підтвердження факту здійснення оплати придбаного товару, його транспортування від продавця до покупця, а також використання такого товару в оподатковуваних операціях з межах господарської діяльності, проте позивачем ухвала не виконана, суду апеляційної інстанції не надано вказаних доказів, у зв'язку з чим колегія суддів здійснює апеляційний перегляд справи на підставі наявних доказів.

Доводи апелянта про те, що висновок суду першої інстанції щодо нереальності господарських операцій через наявність показань свідка у кримінальному провадженні про непричетність до господарської діяльності ТОВ «АС-Харків-ХХІ» є неправильним та спростований судовою практикою Вищого адміністративного суду України, відповідно до якої такі показання не є належними доказами в адміністративних справах, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на правовій позиції Верховного суду України, яка відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України в редакції, що діяла на час прийняття судом першої інстанції судового рішення, іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких аналогічних норм права.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання у вигляді штрафних санкцій в розмірі 510 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вимогою прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу про надання відомостей та документів від 17.04.2015 р. № 41-1803-14 в межах здійснення досудового розслідування №0001773 у позивача запитано правовстановлюючі документи, бухгалтерську документацію та податкову звітність за період з 01.01.2013 р. по 1 кв. 2015 року.

Зазначені документи у ТОВ «НВП «Адамант» не вилучалися на підставі ухвали слідчого судді, а у самій вимозі прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу від 17.04.2015 р. № 41-1803-14 зазначено про необхідність надання до прокуратури запитуваної інформації та завірених копій документів.

Тобто, позивач повинен був надати на вимогу прокуратури саме копії первинних документів та забезпечити зберігання оригіналів таких документів.

Відповідно до п. 44.3 та п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що позивач повинен був на виконання вимог п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України забезпечити зберігання оригіналів первинних документів, які були підставою для формування податкового обліку.

Відповідальність за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, встановлена п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу, відповідно до якого такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Враховуючи зазначені вище обставини, а також ненадання позивачем відповідачу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 510 грн. податковим повідомленням-рішенням від 28.05.2015 р. № .

Доводи апелянта з цього приводу, викладені в апеляційній скарзі, є незмістовними та не спростовують факту допущення зазначеного вище правопорушення.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Адамант» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2017 р. в справі № 804/14352/15 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2017 р. в справі № 804/14352/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Адамант» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 05.02.2018 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.02.2018 р.

Суддя-доповідач: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко