Справа № 826/8791/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07.02.2018 Київ К/9901/1155/18 826/8791/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
суддя-доповідач Стрелець Т. Г.,
суддів: Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,
за участю: секретаря судового засідання Головко О. В.,

відповідача Данилюка Є.С., довіреність № 222/6/355 від 29 грудня 2017р.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу № 826/8791/15

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва, прийняту 21 вересня 2015 року в складі головуючого судді Кузьменка В.А., та постанову Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 16 грудня 2015 року в складі колегії суддів: головуючого Борисюк Л.П., суддів: Петрика І.Й., Собківа Я.М.,

у с т а н о в и в :
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 з 1 лютого 2015 року надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70 % посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 ;

визнати протиправними дії відповідача щодо не надання частини невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 діб) та щорічної основної відпустки за 2015 рік (45 діб) відповідно до графіку відпусток на 2015 рік;

зобов`язати відповідача вчинити дії щодо поновлення виплати надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70 % посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з 1 лютого 2015 року та перерахувати за період з 01 лютого 2015 року розмір грошового забезпечення та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення;

зобов`язати відповідача надати позивачу частину невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 діб) та щорічну основну відпустку за 2015 рік (45 діб).

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 21 вересня 2015 року позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не надання ОСОБА_1 частини невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічної основної відпустки за 2015 рік (45 календарних днів) відповідно до графіку відпусток на 2015 рік. Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 частину невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічну основну відпустку за 2015 рік (45 календарних днів). В іншій частині адміністративного позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 16 грудня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 скасував в частині відмови в задоволені позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 з 1 лютого 2015 року надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70 % посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо поновлення виплати надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70 % посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з 1 лютого 2015 року по день виключення зі списків особового складу (8 вересня 2015).

У касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ці рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27 січня 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.

4 січня 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вищий адміністративний суд України ухвалами від 24 січня 2018 року: касаційну скаргу прийняв до провадження, підготовчі дії по справі закінчив, а справу призначив до розгляду у судовому засіданні на 7 лютого 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задовольнянню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що з 9 грудня 2011 року ОСОБА_1 займає посаду помічника командира Військової частини НОМЕР_1 за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, який набрав чинності 3 листопада 2011 року.

Після призначення на посаду командира Військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 в 2014 році наказами командира Військової частини НОМЕР_1 від 20 серпня 2014 року № 0159 та від 21 серпня 2014 року № 177ДСК позивача було переведено для подальшого проходження військової служби на посаду співробітника відділу напрямків резерву кадрового складу.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 2 лютого 2015 року №22 ДСК з 1 лютого 2015 року ОСОБА_1 встановлено надбавку за безпосереднє виконання спеціальних завдань із забезпечення державної безпеки у розмірі 0% на підставі рапорту начальника резерву кадрового складу за рішення заступника командира військової частини-директора 1 департаменту від 31 січня 2015 року.

29 квітня 2015 року позивач подав начальнику відділу напрямків резерву кадрового складу Військової частини НОМЕР_1 рапорт про надання невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік тривалістю 4 календарних дні та щорічної основної відпустки за 2015 рік тривалістю 45 календарних днів з 30 квітня 2015 року.

Відповідно до пункту 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 квітня 2015 року №90 ДСК ОСОБА_1 вважається такою, що вибуває 30 квітня 2015 року для проходження військово-лікарської комісії.

Згідно з пунктом 26 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 3 червня 2015 року №117 ДСК призупинено виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 25 травня 2015 року за самовільне залишення військової частини або місця служби строком понад 10 діб.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо припинення виплати надбавки за виконання спеціальних завдань, не надання відпустки, оскільки вони вченні за відсутності правових підстав та продиктовані неприязним ставленням керівництва військової частини до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вона звернулася до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача щодо ненадання частини невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік та щорічної основної відпустки за 2015 рік та зобов`язання відповідача надати таку відпустку, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ненадання позивачу цих відпусток, відповідно до графіку відпусток на 2015 рік, суперечить положенням Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та порушує права ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в частині припинення виплати надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70 % посадового окладу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконував у 2015 році спеціальних завдань із забезпечення державної безпеки.

Однак суд апеляційної інстанції з такими висновками не погодився, враховуючи те, що позбавлення позивача цієї надбавки відбулося без належного вмотивування, відповідно до рапорту начальника РКС від 31 січня 2015 року, який до того ж не був наданий позивачу для ознайомлення. Для ознайомлення Наказ від 1 лютого 2015 року про встановлення позивачу надбавки в розмірі 0% також не був поданий для ознайомлення. При цьому апеляційний суд вказав, що переведення особи в резерв кадрового складу гарантує збереження всіх видів грошового забезпечення, яку вона отримувала за попередньою посадою.

Колегія суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Частинами першою, другою, п`ятою і сімнадцятою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Відповідно до пункту 186 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі по тексту - Положення), щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця.

Щорічна основна відпустка надається військовослужбовцю з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин, часу використання відпусток у попередньому році, побажань і сімейних обставин військовослужбовця, висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

Як передбачає пункт 187 вказаного Положення, щорічна основна відпустка переноситься на інший період або продовжується командиром військової частини в разі: 1) захворювання військовослужбовця, на підставі довідки закладу охорони здоров`я, завіреної міським (районним) військовим комісаром, - на кількість діб хвороби військовослужбовця; 2) надання відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, на підставі медичного висновку; 3) виконання військовослужбовцем державних або громадських обов`язків, якщо згідно із законодавством він підлягає звільненню на цей час від виконання обов`язків за посадою зі збереженням грошового забезпечення; 4) збігу щорічної основної відпустки з відпусткою у зв`язку з навчанням.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що військовослужбовцю надається щорічна основна відпустка згідно з графіком відпусток на наступний календарний рік, перенесення якої може мати місце лише за наявності вичерпних підстав, передбачених Положенням.

Як встановлено судами, згідно графіку щорічних основних відпусток співробітників відділу напрямків резерву кадрового складу Військової частини НОМЕР_1 на 2015 рік, витяг з якого надано відповідачем на вимогу суду, надання позивачу відпуски заплановано на період з 23 лютого по 3 квітня 2015 року.

Однак з 12 лютого по 20 березня 2015 року, з 21 березня по 23 березня 2015 року, з 24 березня по 17 квітня 2015 року, з 18 квітня по 22 квітня 2015 року ОСОБА_1 була звільнена від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою та знаходилась у лікувальних закладах, що стало підставою для перенесення щорічної основної відпустки та відповідного зміщення запланованого періоду відпустки.

В подальшому, поданий начальнику відділу напрямків резерву кадрового складу Військової частини НОМЕР_1 рапорт ОСОБА_1 про надання їй частини невикористаної щорічної основної відпустки за 2014 рік тривалістю 4 календарних дні та щорічної основної відпустки за 2015 рік тривалістю 45 календарних днів з 30 квітня 2015 року був погоджений командуванням військової частини, про що свідчить резолюція на рапорті від 29 квітня 2015 року.

Судами встановлено, що ненадання позивачу відпустки пов`язане з тривалою відсутністю ОСОБА_1 на військовій службі, у зв`язку із захворюванням та лікуванням, і не проходженням військово-лікарської комісії.

Натомість як правильно зазначив суд першої інстанції, направлення позивача для проходження військово-лікарської комісії відбулося після подання ОСОБА_1 рапорту про надання відпустки, а відтак ненадання позивачу частини невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дні) та щорічної основної відпустки за 2015 рік (45 календарних днів), відповідно до графіку відпусток на 2015 рік, суперечить приписам Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та порушує права позивача.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо припинення виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 з 1 лютого 2015 року надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70 % посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 , та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо поновлення виплати надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70 % посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з 1 лютого 2015 року та перерахувати за період з 01 лютого 2015 року розмір грошового забезпечення та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для їх задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до положень частин першої-третьої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Частина четверта статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з абзацом шостим підпункту 1 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, установлювати надбавку військовослужбовцям підрозділів Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів, які безпосередньо займаються виконанням спеціальних завдань із забезпечення державної безпеки, військовослужбовцям Управління державної охорони, які забезпечують державну охорону органів державної влади та посадових осіб України - в розмірі до 70 відсотків посадового окладу.

Суд встановив, що Військова частина НОМЕР_1 є розвідувальним органом Міністерства оборони України, що здійснює розвідувальну діяльність у воєнній, воєнно-політичній, воєнно-технічній, воєнно-економічній, інформаційній та екологічній сферах.

На виконання приписів частини четвертої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28 квітня 2009 року №150 затверджено Інструкцію про порядок та умови виплати щомісячних надбавок військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту Інструкція №150), витяг з якої долучено до матеріалів справи.

За визначенням пункту 1.2 Інструкції спеціальні заходи це дії, які включають організацію розвідки (планування, координацію), добування, збір та обробку інформації, а також інші заходи, в тому числі пов`язані з антитерористичною діяльністю, спрямовані на підтримку національних інтересів держави та забезпечення державної безпеки; спеціальні завдання це завдання, які виконуються за допомогою спеціальних заходів з метою сприяння здійсненню державної політики у визначених законодавством сферах.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 150 надбавки виплачуються за місцем штатної служби за поточний місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Пункт 5.2 Інструкції № 150 визначає, що надбавка встановлюється лише у разі виконання спеціальних завдань із забезпечення державної безпеки відповідно до наказів командира Військової частини НОМЕР_1 та начальників діючого, спеціального резервів.

Зміст наведених норм Інструкції № 150 вказує, що обов`язковою умовою виплати військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 надбавки за виконання спеціальних завдань є власне виконання спеціальних завдань із забезпечення державної безпеки відповідно до наказів командира Військової частини НОМЕР_1 та начальників діючого, спеціального резервів; при цьому розмір такої надбавки встановлюється щорічно.

Таким чином право на встановлення такої надбавки поставлено в залежність від фактичного виконанням військовослужбовцем спеціальних завдань із забезпечення державної безпеки.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виконання позивачем у 2015 році спеціальних завдань із забезпечення державної безпеки, а передбачення посадою помічника командира Військової частини НОМЕР_1 виконання спеціальних завдань не є безумовною підставою для виплати спірної надбавки за умови фактичного не виконання спеціальних завдань із забезпечення державної безпеки.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що переведення особи в резерв кадрового складу гарантує збереження всіх видів грошового забезпечення, яку вона отримувала за попередньою посадою, на думку суду касаційної інстанції не мають правового підґрунтя, оскільки за правилами абзацу шостого підпункту 1 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 та пунктів 5.2. і 5.3 Інструкції №150 конкретний розмір надбавки встановлюється за відповідними наказами кожному військовослужбовцю.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу обумовлено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Статтею 352 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки суд першої інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, тоді як суд апеляційної інстанції неправомірно скасував законне рішення суду першої інстанції, тому касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року скасувати та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України,

п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року скасувати та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т.Г.Стрелець

Судді О.В.Білоус

І.Л.Желтобрюх