Справа № 552/5856/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 р. Справа № 552/5856/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: Бершова Г.Є. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Київського районного суду м. Полтави від 02.11.2017 (суддя Самсонова О.А., м. Харків) по справі № 552/5856/17

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до Київського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - відповідач, Полтавське ОУПФУ Полтавської області), в якому просив суд визнати протиправними дії та рішення відповідача про відмову у перерахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, яка викладена у рішенні управління від 23 серпня 2017 року № 73, скасувати вказане рішення, та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі постанови Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2017 року у справі №552/479/17 в розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, з включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення згідно довідок Апеляційного суду Полтавської області від 15 серпня 2017 року №06-29/320/8/17 станом на 01 грудня 2016 року та від 17 серпня 2017 року №06-29/333/16/2017 станом на 15 вересня 2016 року, починаючи з моменту звернення за отриманням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тобто з 16 вересня 2016 року без обмеження граничного розміру його довічного грошового утримання.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 02.11.2017 по справі 552/5856/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії та рішення Полтавського ОУПФУ Полтавської області про відмову у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, яка викладена у рішенні Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 23 серпня 2017 року №73.

Скасовано рішення Полтавського ОУПФУ Полтавської області від 23 серпня 2017 року № 73 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

3обов'язано Полтавське ОУПФУ Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі постанови Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2017 року у справі № 552/479/17 в розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення згідно довідок Апеляційного суду Полтавської області від 15 серпня 2017 року №06-29/320/8/17 станом на 01 грудня 2016 року та від 17 серпня 2017 року №06-29/333/16/2017 станом на 15 вересня 2016 року, починаючи з 16 вересня 2016 року без обмеження граничного розміру його довічного грошового утримання.

Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського ОУПФУ Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач стверджує, що до складу суддівської винагороди, визначеної Законом України "Про судоустрій і статус суддів", матеріальна допомога на оздоровлення не входить, а тому не може бути врахована для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того, вказаною нормою Закону чітко визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, та не може визначатися іншими нормативно - правовими актами, а тому доводи позивача щодо застосування положень Закону України "Про оплату праці", Інструкції № 5 "Зі статистки заробітної плати" є безпідставними.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 30 квітня 1993 року по 01 вересня 2011 року працював суддею Хорольського районного суду Полтавської області, а з 02 вересня 2011 року по 15 вересня 2016 року суддею Апеляційного суду Полтавської області, 15 вересня 2016 року звільнений з посади у зв'язку з поданням заяви про відставку.

З 16 вересня 2016 року ОСОБА_1 на підставі поданої заяви Полтавським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області нараховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86 % суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Вказані обставини встановлені постановою Київського районного суду м.Полтави від 16 лютого 2017 року, яка набрала законної сили 12 квітня 2017 року, а тому в силу ч.1 ст.72 КАС України доказуванню не підлягають.

Наведеною постановою визнано протиправними дії ПОУПФУ у призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86%, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, без урахування до судового стажу періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР, та зобов'язано Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР - 02 (два) роки 01(один) місяць 04 (чотири) дні разом із стажем роботи на посаді судді Хорольського районного суду Полтавської області та апеляційного суду Полтавської області - 23 роки 04 місяці 16 днів, а всього 25 років 05 місяців 20 днів стажу, та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 16.09.2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум (а.с.13-15).

18 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання згідно довідок Апеляційного суду Полтавської області про суддівську винагороду від 15 серпня 2017 року №06-29/320/8/17 станом на 01 грудня 2016 року та від 17 серпня 2017 року №06-29/333/16/2017 станом на 15 вересня 2016 року із включенням у розрахунок сум матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки згідно ст.134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ в розмірі посадового окладу 15950 грн., що в розрахунку помісячно складає 1329,17 грн.

Рішенням від 23 серпня 2017 року №73 відповідачем у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання відмовлено (а.с. 12).

Вважаючи свої права порушеними у зв'язку із неправомірним розрахунком довічного грошового утримання у розмірі та в порядку, передбачену законодавством України, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 8 частини 5 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом статті 126 Конституції України положення ч. 3 ст. 11 Закону України "Про статус суддів" у взаємозв'язку з ч.8 ст. 14 Закону України "Про судоустрій України" (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України "Про статус суддів". Згідно з ч.1 ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Статтею 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453- УІ (IX розділ) (далі - Закон № 2453-УІ) передбачено надання суддям щорічної оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Тобто виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачено спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер.

До того ж, відповідно до п.п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Частиною 3 статті 141 Закону № 2453-УІ, з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Колегія суддів зазначає, що матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, її виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а тому відповідно входить до структури заробітної плати судді, з якої нараховувався та був сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як складова частина заробітної плати.

З наявних в матеріалах справи довідок, виданих Апеляційним судом Полтавської області від 15 серпня 2017 року №06-29/320/8/17 станом на 01 грудня 2016 року та від 17 серпня 2017 року №06-29/333/16/2017 станом на 15 вересня 2016 року вбачається, що виплата матеріальної допомоги, включена в оподатковуваний дохід судді, входить до фонду оплати його праці, тобто є складовою винагороди судді та з матеріальної допомоги отриманої позивачем, утримувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Крім того, згідно зі ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Наведений правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 березня 2015 року у справі №21-70а15, яка в силу вимог ст. 242 КАС України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, яка виплачувалася позивачу та з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, повинна враховуватися для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, а тому у відповідача відсутні правові підстави для відмови позивачеві у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням вказаної матеріальної допомоги.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Таким чином, посилання апелянта на те, що при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання слід керуватись положеннями ст. 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", згідно з якими матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, а тому підстави для врахування її при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання відсутні, є помилковими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 02.11.2017 по справі № 552/5856/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Г.Є. Бершов Я.В. П'янова
Постанова складена в повному обсязі 06.02.18.