Справа № П/811/884/17
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2018 року справа № П/811/884/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м.Дніпрі апеляційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі №П/811/884/17 (головуючий суддя у 1 інстанції - Хилько Л.І., постанова ухвалена та складена в приміщенні Кіровоградського окружного адміністративного суду 02 жовтня 2017 року) за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Кіровоградської області про стягнення вихідної допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Апеляційного суду Кіровоградської області (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, що становить 72349,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, як суддя у відставці, має право на отримання вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, виплата якої передбачена статтею 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII, але відповідач безпідставно відмовив йому у її виплаті.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Апеляційного суду Кіровоградської області на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, що становить 72 349 гривень гривень 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясовання обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що на час прийняття спірної постанови судом першої інстанції, стаття 136 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 07.07.2010 року, що регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила свою чинність згідно з Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, а стаття 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 02.06.2016 року, що регламентує виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою, на яку посилається позивач та суд першої інстанції при задоволенні позову, на день звільнення - не була чинною.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідач в апеляційній скарзі просив розглядати справу без участі його представника, позивач жодних заяв чи клопотань до суду не надав, тому апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 з квітня 1976 року по серпень 1988 року працював на посаді народного судді Кіровського районного народного суду м. Кіровограда, з жовтня 1983 року по червень 1987 року - на посаді голови цього суду. З серпня 1988 року обіймав посаду судді апеляційного суду Кіровоградської області, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с. 55 - 58).

Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року "Про звільнення суддів" №59-VIIІ ОСОБА_2 звільнено з посади судді апеляційного суду Кіровоградської області у відставку. (а.с. 42 - 46)

Згідно запису від 19.01.2015 року у трудовій книжці позивача, ОСОБА_2 виключено зі складу апеляційного суду Кіровоградської області, останній робочий день роботи 26 грудня 2014 року. (а.с.57 зі зворотного боку)

18.04.2017 року позивач звернувся до Апеляційного суду Кіровоградської області з заявою про нарахування та виплату йому, як судді у відставці, вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою на підставі ч.1 ст.143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 року. (а.с. 9)

Листом від 24.04.2017 року за вих.№150/17 позивачу відмовлено у виплаті вихідної допомоги, з посиланням на те, що на момент звільнення з посади судді у відставку стаття 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виключена Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року, а стаття 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII набрала чинності 02.06.2016 року, тобто після його звільнення з посади судді (а.с. 10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з відмовою відповідача виплатити позивачу вихідну допомогу на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 року, який набрав чинності 30.09.2016 року і поширюється на позивача, який є суддею, що вийшов у відставку, але не отримав відповідну вихідну допомогу. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що згаданий Закон передбачає лише одну умову, коли виплата такої вихідної допомоги не здійснюється - коли суддя, відставка якого була припинена у зв'язку з повторним призначенням на посаду, знову подасть заяву про відставку. При цьому, у Прикінцевих та Перехідних положеннях цього Закону відсутні будь-які застереження щодо того, що стаття 143 поширюється лише на суддів, які ідуть у відставку після набрання чинності цим Законом, а тому суд першої інстанції вирішив, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-УІ (в редакції чинній на момент звільнення позивача з посади судді, у звязку3 з поданням заяви про відставку) (далі - Закон), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до статті 100 зазначеного Закону суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у 2014 році звернувся із заявою про відставку до Вищої ради правосуддя.

Питання щодо звільнення позивача було розглянуто Верховною Радою України та згідно постанови від 25 грудня 2014 року "Про звільнення суддів" №59-VIIІ вирішено звільнити його з посади судді.

Наказом голови Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.01.2015 №8-к позивача відраховано зі штату зазначеного суду.

Колегією суддів встановлено, що на момент прийняття зазначеної постанови про звільнення позивача з посади судді, стаття 136 Закону, що регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила свою чинність згідно з Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VІІ (набрав законної сили з 1 квітня 2014 року).

Отже, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" №1166-VII від 27.03.2014 року, який набрав чинності 01.04.2015 року, фактично скасовано право суддів на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою.

З 28.03.2015 року діяла редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI, визначена Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIIІ від 12.02.2015 року, яка також не передбачала виплату вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.

Лише з прийняттям нового Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIIІ, який набрав чинності 30.09.2016 року, відновлено право суддів на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою.

Статтею 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 року передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. У разі якщо суддя, відставка якого була припинена у зв'язку з повторним призначенням на посаду, знову подасть заяву про відставку, виплата вихідної допомоги не здійснюється.

Відтак, через зміни у законодавстві, судді щодо яких в період з 1 квітня 2014 року по 29 вересня 2016 року було прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, у тому числі позивач, були позбавлені права на отримання вихідної допомоги.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи принцип дії нормативно-правового акта в часі, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді - 25.12.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що 18.04.2017 року позивач звернувся до Апеляційного суду Кіровоградської області з заявою про нарахування та виплату йому, як судді у відставці, вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою на підставі ч.1 ст.143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 року, отже наведена норма до спірних правовідносин не може бути застосована, оскільки на момент звільнення позивача з посади судді у відставку, вона не була чинною.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України №10-рп/2013 від 19.11.2013 року Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином, Конституційний Суд України у своєму рішенні не відносить вихідну допомогу до конституційних гарантій незалежності судді, а її невиплату до звуження конституційних прав судді.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що позивача було звільнено з посади судді до набрання чинності ч.1 ст.143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 року, колегія суддів прийшла до висновку, що наведена норма не може бути застосована до спірних правовідносин, а тому відповідач, як суб'єкт владних повноважень, відмовляючи у виплаті позивачу вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою діяв на підставі та у межах наданих йому повноважень.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області - задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Апеляційного суду Кіровоградської області про стягнення вихідної допомоги - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту прийняття та відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 січня 2018 року.

Суддя-доповідач С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва