Справа № 462/4369/17
Суддя: Бориславський Ю. Л.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/4369/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря судових засідань: Каралюс Т.Р.,

позивача: ОСОБА_2,

відповідача: Левкута О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції та інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП у м. Львові ДПП лейтенанта поліції Левкута Олексія Богдановича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати неправомірними дії інспектора патрульної поліції взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП у м. Львові ДПП лейтенанта поліції Левкут О.Б.; скасувати постанову інспектора патрульної поліції взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП у м. Львові ДПП лейтенанта поліції Левкут О.Б. серія АА №107899 від 22.08.2017 р. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2017 р. інспектором патрульної поліції Левкут О.Б. було складено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Дану постанову позивач вважає незаконною, оскільки відповідачем порушено встановлений законом порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушено права позивача, передбачені нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому позивач просить суд позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов підтримав із підстав, викладених у ньому. Додатково вказав, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності, винесена в порушення вимог закону, а також пояснив, що здійснив виклик поліції, оскільки припаркований у парковій зоні патрульний автомобіль порушував вимоги ПДР та не виконував службове завдання, оскільки на ньому не були увімкнені проблискові маячки.

Відповідач Левкут О.Б. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, вказав, що постанова винесена правомірно із дотриманням вимог закону та позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він здійснив завідомо неправдивий виклик поліції.

Суд, ухвалив проводити розгляди справ за відсутності представника відповідача Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції, який у судове засідання не з'явився, проте подав клопотання про розгляд справи за його відсутності і його неприбуття не перешкоджає розгляду справи відповідно до вимог ч. 3 ст. 268 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 22.08.2017 року інспектором патрульної поліції взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП у м. Львові ДПП лейтенантом поліції Левкут О.Б. складено протокол відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В подальшому, у відсутності позивача, що підтвердили сторони у своїх поясненнях у суді, інспектором патрульної поліції взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП у м. Львові ДПП лейтенантом поліції Левкут О.Б. складено постанову по справі про адміністративні правопорушення АА №107899 відносно ОСОБА_2 /а.с.6/.

Як вбачається із описової частини вказаної постанови інспектором патрульної поліції взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП у м. Львові ДПП лейтенантом поліції Левкут О.Б. при її складені не вказано місця вчинення правопорушення, зокрема, вказано, що 22.08.2017 р. у парку «Горіховий гай» по вул. В. Великого ОСОБА_2 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, однак не уточнено міста, в якому мали місце вказані події.

Крім цього, позивач у судовому засіданні ствердив, що оскаржувану постанову він не підписував та цього не заперечив відповідач, однак у постанові в графі «Примірник постанови отримав» від імені позивача вказано «З постановою не згоден».

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Однак, вказані права позивача порушено, оскільки постанову складено у його відсутність, копія постанови позивачу не скерована, а отримав ОСОБА_2 копію постанови та протоколу лише 04.09.2017 р. за власною заявою.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною ст.183 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб.

Із долучених до матеріалів справи фотокарток вбачається, що патрульний автомобіль стоїть у парковій зоні без увімкнених проблискових мачків/а.с.9,10/.

Відповідач не надав суду жодних доказів, що екіпаж вказаного патрульного автомобіля був припаркований у парковій зоні у зв'язку із виконанням службового завдання.

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із долученої до матеріалів справи копії протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, яка є нечитабельною, жодні обставини встановити неможливо /а.с.7/.

Відповідачем не надано суду належної копії протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд зауважує, що крім постанови про адміністративне правопорушення, інших додаткових доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пояснення позивача або свідків, відео- чи фотофіксації, документів про службове завдання тощо), відповідачем не зібрано та суду не надано. Сама ж постанова таких доказів також не містить.

Із огляду на викладене, суд вважає, що відповідач прийняв необґрунтоване рішення, без урахування та встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Будь-які інші докази, передбачені ст. 251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та вину позивача у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, норми КАС України покладають на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов'язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає помилковим висновок про наявність правових підстав винесення постанови серії АА № 107899 від 22.08.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень згідно з вимогами ст.77 КАС України належними та допустимими доказами не довів правомірності прийнятого ним рішення, в судовому засіданні не зміг довести правомірності винесеної ним постанови. З огляду на викладене, позовна вимога про скасування постанови серії АА № 107899 від 22.08.2017 року є обґрунтованою та підставною, а тому підлягає задоволенню.

Разом з тим, частиною 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, законодавством не передбачено можливість визнання неправомірними дій інспектора патрульної поліції судом, а тому позовна вимога про визнання неправомірними дії інспектора патрульної поліції взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП у м. Львові ДПП лейтенанта поліції Левкут О.Б. не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 2, 5-10, 14, 20, 44, 47, 241, 243-246, 271, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову серії АА № 107899 від 22.08.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення винесену інспектором патрульної поліції взводу №2 роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Левкут Олексієм Богдановичем щодо ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрити.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.