Справа № 524/5625/17
Суддя: Кривич Ж. О.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/5625/17
Провадження №2-а/524/39/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого судді Кривич Ж.О.,
з участю секретаря судового засідання Коваль Т.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державна прикордонна служба України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
У серпні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 з вказаним позовом до Міністерства оборони України, треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державна прикордонна служба України про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби; зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п.п.1, п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб станом на 23 квітня 2015 року та зобов`язати Міністерство оборони України подати до Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області звіт про виконання даної постанови суду протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили.
Посилався на те, що у період з 22.10.1982р. по 14.02.1985р. проходив службу у Збройних силах СРСР (в/ч НОМЕР_1 , 2066), у тому числі у складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку) на території Демократичної Республіки Афганістан з 20.03.1984р. по 11.02.1985р. Згідно з довідкою МСЕК серія АВ №0187497 від 15.05.2015 р., у зв`язку з контузією і захворюваннями, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, йому 23.04.2015 р. встановлена ІІІ група інвалідності. Також, вказував на те, що про підтвердження обставин його поранення свідчать витяг із протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1046 від 23.03.2015р., а також Актом судово-медичного дослідження (обстеження) №272 від 12.03.2015р., відповідно до яких поранення, контузія та його захворювання пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії.
Посилався на те, що з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 та Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» № 975 від 25.12.2013, звернувся до Державної прикордонної служби України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності при виконанні обов`язків військової служби в Республіці Афганістан. 22.06.2016 Адміністрацією Державної прикордонної служби України листом за №11/Г-3633 було надано відповідь в якій зазначено, що питання виплати йому одноразової допомоги має розглядати Міністерство оборони. Після отримання даної відповіді неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який листами від 11.01.2017 №10/37 та від 07.03.2017 №10/402 повернув його документи без реалізації. Підставами повернення документів ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначав: - особам, які звільнилися з Прикордонних військ, виплата вказаної допомоги повинна здійснюватися Державною прикордонною службою України; -не подано документ про встановлення йому інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, а також документ, що свідчить про причини та обставини поранення.
В травні 2017 року отримав листа від Міністерства оборони України (Департамент фінансів) від 11.05.2017 №248/3/6/1607, яким йому відмовили у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням інвалідності, оскільки Міністерство оборони України не є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР, то законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах, немає.
Позивач вважає протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нездійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби.
У судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.
У судове засідання Відповідач не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Направив до суду відзив в якому заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в повному обсязі. У своєму відзиві вказував на те, що у Міністерства оборони України не має законодавчих підстав для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби, оскільки позивач проходив військову службу та звільнявся з Прикордонних військ КДБ СРСР, тому виплата йому одноразової грошової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України. Виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватися Адміністрацією Державної прикордонної служби України. Також, вказував на те, що підставою відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги стала відсутність в наданих позивачем матеріалах, документів, передбачених п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив строкову військову службу в Збройних Силах Радянського Союзу у період з 22.10.1982р. по 14.02.1985р.
З 20.03.1984р. по 11.02.1985р. позивач брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку на території республіки Афганістан, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 22.10.1982 р. та довідкою Кременчуцького ОМВК Полтавської області від 11.06.2015 року № 66/820.
Під час виконання обов`язків військової служби по наданню інтернаціональної допомоги в республіці Афганістан позивач отримав множинне вогнепальне осколкове поранення, контузію.
Як вбачається з копії витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 1046 від 23.03.2015, поранення у позивача - контузія головного мозку та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Таке рішення прийнято з урахуванням висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 12.03.2013 року №272, виданого Кременчуцьким міжрайонним відділенням Обласного бюро СМЕ ДОЗ, відповідно до якого описані у висновку білувато-сірі рубці на обличчі, голові, правій та лівій кистях рук, які є наслідком загоєння ран, що могли утворитися в результаті вогнепальних (осколкових) поранень, які могли бути отримані у 1984 році.
Згідно з довідкою МСЕК серія АВ №0187497 від 15.05.2015 р., позивачу з 23.04.2015 р. первинно встановлена ІІІ група інвалідності на строк до 22.04.2015 р. Причина інвалідності: поранення, контузія та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Згідно з довідкою МСЕК серія АВ №0188625 від 25.04.2016 р. позивачу повторно присвоєно ІІІ групу інвалідності з 22.04.2016 по 01.05.2018 з тих же підстав.
З метою вирішення питання про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, в країнах де велись бойові дії, позивач неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який листами від 11.01.2017 №10/37 та від 07.03.2017 №10/402 повернув його документи без реалізації. Підставами повернення документів Полтавським обласним військовим комісаріатом стали відсутність в наданих позивачем матеріалах, документів, передбачених п. 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, а також те, що особам, які звільнилися з Прикордонних військ, виплата вказаної допомоги повинна здійснюватися Державною прикордонною службою України.
Отримавши зазначені відповіді, позивач звернувся із аналогічною заявою до Міністерства оборони України.
В травні 2017 року позивач отримав листа від Міністерства оборони України (Департамент фінансів) від 11.05.2017 №248/3/6/1607, яким йому було відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням інвалідності, оскільки Міністерство оборони України не є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР, то законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в прикордонних військах, немає.
Даючи правову оцінку викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове врегулювання відносин між державною і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Поняття соціального захисту військовослужбовців визначено приписами статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та означає діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.
Як зазначив Верховний Суд України в Постанові від 10 березня 2015 року (справа №21-563а14) право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Враховуючи те, що інвалідність ІІІ групи вперше встановлено позивачу у квітні 2015 року і вона пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, суд дійшов висновку, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XIІ.
Відповідно до п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року (далі - Порядок №975), одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Згідно з п.11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: - заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; - довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: - постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; - документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; - сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; - документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово - лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення; г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 N 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій).
У матеріалах справи міститься витяг із протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по становленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1046 від 23 березня 2015 року, що здійснювалось для визначення причинного зв`язку отриманих травм, контузій під час військової служби у країнах, де велись бойові дії. Як вбачається з даного витягу, поранення, контузія та захворювання пов`язані з виконанням обов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку, що рішення Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України №1046 від 23 березня 2015 року, засвідчили в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належними документами, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року у справі 2-а-1626/12/1370, де зазначено, що документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами.
Також, суд вважає, що посилання Міністерства оборони на те, що виплата повинна проводитись Державною прикордонною службою України, не заслуговують уваги.
Згідно з ч. 6 ст. 16-3 вказаного Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до абз. 9 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 р. № 393, установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Суд зазначає, що з аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.
Наведений правовий висновок у спорі цієї ж категорії узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у постановах від 18 листопада 2014 року (справа № 21-446а14), від 21 квітня 2015 року (справа № 21-135а15).
Суд вважає, що з боку відповідача допущено бездіяльність в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби у відповідності із Законом № 2011-XII та Порядком №975, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Що стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п.п.1, п.6 Порядку №975 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб станом на 23 квітня 2015 року, суд вважає, що ці вимоги також підлягають задоволенню, оскільки відповідь Міністерства оборони України надана листом від 11.05.2017 №248/3/6/1607, якою фактично відмовлено в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що відсутні підстави для виплати такої допомоги, оскільки відповідач не є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР свідчить про те, що Міністерство оборони України неправомірно знехтувало покладеними на нього обов`язками розпорядника бюджетних коштів та надало відповідь, яка суперечить чинному законодавству.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних та допустимих доказів відсутності підстав для не нарахування і не виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Судом достовірно встановлено, що позивачем дотримано вимог Закону № 2011-XII та Порядку №975.
Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання даної постанови суду протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили., суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень.
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада.
Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення також підлягає задоволенню.
У силу положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних доказів на спростування позовних вимог, не навів суду доказів законності та обґрунтованості прийняття рішення про відмову позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Керуючись статтями 244-246 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби;
Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п.п.1, п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб станом на 23 квітня 2015 року;
Зобов`язати Міністерство оборони України подати до Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області звіт про виконання даної постанови суду протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука. Перебіг строку апеляційного оскарження починається з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: