Справа № 214/5777/17
Суддя: Гринь Н. Г.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/5777/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 січня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді Гринь Н.Г., за участю секретаря судового засідання Печарник З.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Кривого Рогу, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинення певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, що полягає у відмові в перерахунку йому пенсії виходячи з 64% грошового забезпечення, зобов'язання відповідача: встановити йому пенсійне забезпечення виходячи з 64% відповідних сум грошового забезпечення; виплатити йому різницю фактично не отриманого розміру пенсійного забезпечення за весь час його отримання починаючи із липня 2016 року.

В обґрунтування позову зазначив, що з 02.07.2016 року він є пенсіонером Державної кримінально - виконавчої служби України та отримає пенсію за вислугу років, перебуваючи на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. На підставі ЗУ «Про Національну поліцію» та ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на час його звільнення вислуга років у пільговому обчислені становила 23 роки 3 місяці 22 дні. Таким чином, пенсійне забезпечення йому має бути визначено 64% відповідних сум грошового забезпечення, проте відповідачем нараховане пенсійне забезпечення виходячи із 59% грошового забезпечення.

У червні 2017 року він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії та виплату різниці фактично отриманого розміру пенсійного забезпечення. Листом від 27.06.2017 року № К822-17 відповідачем у задоволенні його заяви відмовив із посиланням на те, що свідоцтвом про хворобу №205/Зв від 09.06.2016 року його визнано непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку, а не непридатним до служби в поліції.

Позивач вважає таку відмову незаконною, тому звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свого права.

09 жовтня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами скороченого позовного провадження без повідомлення учасників справи.

10 листопада 2017 року від відповідача надійшли заперечення про розгляд справи за загальними правилами Кодексу адміністративного судочинства (а.с.15-16). Згідно з якими, просили суд позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, а також відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки свідоцтво про хворобу позивача не відповідає вимогам Наказу МВС України від 03.04.2017 № 285 "Про затвердження положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС".

Ухвалою суду від 10 листопада 2017 року постановлено провести розгляд справи із призначенням дати та проведенням судового засідання із викликом сторін (а.с.23).

У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які маються в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази та письмові заперечення на позовну заяву, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Правовідносини щодо порядку та умов призначення пенсій службовцям Державної кримінально - виконавчої служби України, регулюються правовими нормами Закону України «Про Державну кримінально виконавчу службу», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»від 09.04.1992 року №2262-XII із змінами та доповненнями, що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено, що 02.07.2016 року полковник внутрішньої служби ОСОБА_1, професор кафедри кримінально - правових дисциплін Інституту кримінально - виконавчої служби, звільнений зі служби в Державній кримінально - виконавчій службі України (через хворобу), відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України» та пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

На час звільнення стаж роботи ОСОБА_1 у пільговому обчислені складає 23 роки 3 місяці 22 дні (а.с. 7 копія витягу з наказу від 02.07.2016 року №95о/с).

Підставою звільнення позивача був висновок військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Київській області» про те, що він не придатний до військової служби з зняттям з військового обліку, що зафіксовано у його свідоцтві про хворобу №205/Зв від 09.06.2016 (а.с.5).

Із 03.07.2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», у розмірі 59% грошового забезпечення, що підтверджується протоколом Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про призначення пенсії від 23.08.20016 року (а.с. 17).

Вважаючи, що пенсію йому було призначено невірно, позивач 08.06.2017 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії з огляду на те, що його було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Листом № К822-17 від 27.06.2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу в перерахунку пенсії та призначення пенсії у розмірі 64 % від грошового забезпечення, посилаючись на те, що у свідоцтві про хворобу №205/Зв від 09.06.2016 року його визнано непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку, а не придатним до служби в поліції (а.с. 6).

Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЗУ «Про Державну кримінально виконавчу службу» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію" (580-19), а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 6 ст. 23 цього Закону, пенсійне забезпечення та соціальний захист працівників кримінально-виконавчої служби здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, державну службу, соціальний захист.

Частиною першою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Таким чином, статтею 77 Закону України "Про національну поліцію" встановлено вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України. При цьому, однією із вказаних підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Відповідно до п. а ч.1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Судом встановлено, що Свідоцтво про хворобу № 205/Зв від 09.06.2016 року видане позивачу військово-лікарською комісією ДУТМО МВС України по Київський області на підставі положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06 лютого 2001 року, що був чинний на час видачі.

Встановлені обставини справи свідчать, що за результатами проходження позивачем медичного огляду, військово-лікарською комісією ДУТМО МВС України по Київський області позивачу було видано Свідоцтво про хворобу № 205/Зв від 09.06.2016 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 має захворювання, пов'язані з проходження служби в органах внутрішніх справ, в зв'язку з чим, його визнано непридатним до військової служби. Свідоцтво є належним документом, прийнятим у межах повноважень та спосіб визначений нормативними актами, який підтверджує наявність у позивача хвороби, що зумовлює його непридатність до служби в Інституті кримінально - виконавчої служби, що стало підставою для звільнення позивача зі служби в Інституті, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу), а тому позивач має право на призначення пенсії за вислугу років в підвищеному розмірі з урахуванням звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". Наказ Начальника Інституту кримінально - виконавчої служби від 02.07.2016 року №95 о/с, яким ОСОБА_1 був звільнений з Інституту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), є чинним та не оспорювався.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що пенсійне забезпечення позивачу має бути у розмірі 64 % відповідних сум грошового забезпечення, виходячи з розрахунку 55% відповідних сум грошового забезпечення + (3 роки вислуги років понад 20 років Х 3%).

Суд зазначає, що доводи відповідача про невідповідність висновку лікарської комісії дослівному формулюванню звільнення через хворобу, яке зазначене в п. 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» є безпідставними, оскільки визначальним в даному випадку є підстава звільнення позивача. Підставою для звільнення позивача зі служби стала хвороба. У військово-лікарських документах, складених відносно позивача, ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку, в свою чергу ототожнення непридатності позивача до військової служби із непридатністю до служби в поліції суд вважає вірним з огляду на віднесення служби в поліції до військової служби відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Також суд зазначає, що перерахунок призначеної пенсії, враховуючи вимоги ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», слід провадити з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 08.06.2017 року, тому відповідачу необхідно перерахувати йому пенсію з 01.06.2017 року, а не із 01.07.2016 року як зазначає позивач.

За таких обставин вимоги позивача про перерахунок пенсії підлягають до часткового задоволення як такі, що ґрунтуються на Законі, підтверджені встановленими обставинами та перевірені наданими доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не довів суду правомірності своїх дій та рішень.

Таким чином, з огляду на викладене, суддя приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинення певні дії.

Суддя дійшов висновку, що відповідач допустив бездіяльність щодо не проведення перерахунку пенсії, чим порушив права позивача, який має право на такий перерахунок на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», починаючи з 01.06.2017 року.

На підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України «Про Національну поліцію», ЗУ «Про Державну кримінально виконавчу службу», керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 19, 77, 243-246, 293, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинення певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" .

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровсьій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 64 % відповідних сум грошового забезпечення, щомісячно, починаючи 01.06.2017 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30.01.2018.

Суддя Гринь Н.Г.