Справа № 415/7328/17
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/7328/17
Провадження № 2-а/415/43/18
РІШЕННЯ

МЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.18 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря - Кравченко С.В.,

за участю представника відповідача - Полонської Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, що мешкає за адресою: 93100, АДРЕСА_1, ід.к. НОМЕР_1, до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, що знаходиться за адресою, 93100, Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Малиновського, 22а, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

20 листопада 2017 року до Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона - ОСОБА_2, є громадянкою України, перебуває в зареєстрованому шлюбі з 16.08.2003 р. з громадянином України ОСОБА_4 і має трьох неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. і доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 Зареєстрована сім'я у АДРЕСА_2

Донька ОСОБА_5 народилася в пологовому будинку у м. Алчевську Луганської області і на неї було призначено державну допомогу при народженні дитини терміном з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року в сумі 10320,00 грн.; терміном з 01.02.2014 року по 31.01.2018 року в сумі1075,00 грн. . Виплата зазначеної допомоги припинилася з серпня 2014 року у зв'язку із військовими діями на території міста Алчевська.

Через військові дії в м. Алчевську Позивачка з дітьми була змушена переїхати у липні 2014 року спочатку в м. Сєдово Донецької області, але потім з тієї ж самої причини (військові дії) переїхала до м. Харкова, де прожила у родичів 2 місяці (серпень, вересень 2014 року) , потім до м. Глобіно Полтавської області, але не знайшовши там постійного житла і не маючи засобів для існування, знову переїхала, але до інших родичів, у м. Лисичанськ, де прожила жовтень і листопад 2014 року. Не маючи матеріальної підтримки, а також житла, знову була змушена повернутися до м. Алчевська, де залишився проживати її чоловік , який не зміг виїхати з окупованої території, оскільки працює на ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» електрозварювальником.

У зв'язку з тим, що територія міста Алчевська Луганської області опинилася тимчасово окупованою і непідконтрольною державним органам України, що унеможливлює нормальне існування громадян України, Позивачка разом з малолітніми дітьми у квітні 2015 року була змушена покинути рідну домівку і переїхала у м. Лисичанськ до далеких родичів, отримала статус внутрішньо переміщеної особи. Чоловік Позивачки так і не зміг виїхати з окупованої території, оскільки змушений працювати на ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», який територіально знаходиться у м. Алчевську.

У травні 2015 року Позивачка звернулася до Управління праці і соціального захисту населення Лисичанської міської ради щодо відновлення виплати державної допомоги на дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, виплата якої була припинена у серпні 2014 року, але в усній формі отримала відмову, так як у Відповідача відсутня можливість отримати інформацію з непідконтрольної території щодо стану призначення та виплати та строку припинення такої виплати.

У подальшому, оскільки Позивачка завагітніла третьою дитиною, а також у зв'язку з тим, що діти хворіють, а сама Позивачка є інвалідом третьої групи, вона не могла наполегливо добиватися відновлення виплати допомоги на другу дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Після народження третьої дитини - доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, Позивачка звернулася до Управління праці і соціального захисту населення Лисичанської міської ради за призначенням державної допомоги на її народження, а також за відновленням допомоги на другу дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 Згідно з письмового повідомлення Відповідача допомога при народженні третьої дитини була призначена на термін з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року у сумі 10320,00 грн.; на термін з 01.11.2016 року по 31.10.2019 року в сумі 860 грн. щомісячно. При цьому у відновленні виплати призначеної допомоги при народженні другої дитини знову було відмовлено, але усно. Причиною було зазначено, що дві допомоги одночасно не виплачуються.

І тільки після звернення до Лисичанського міського голови ОСОБА_8 матері Позивачки і її особисто Відповідачем нарешті розглянута заява ОСОБА_2 на засіданні комісії 14.08.2017р., яка відмовила у відновленні виплати допомоги на підставі п. 13 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 «у зв'язку з пропущенням 12-ти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою. Відповідь надана тільки у листопаді 2017 року».

Позивачка вважає таку відмову протиправною, оскільки: громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та іншими законами України.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми: допомога у зв'язку з вагітністю та пологами; одноразова допомога при народженні дитини; допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомога на дітей одиноким матерям.

Постановою КМУ від 27 грудня 2001 року N 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» встановлено, що для призначення одноразової допомоги при народженні дитини органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подаються такі документи: заява одного з батьків, копія свідоцтва про народження дитини, довідка, видана державним органом реєстрації актів цивільного стану для призначення одноразової допомоги при народженні дитини.

Відповідно до п. 11 вищезазначеної постанови, для призначення допомоги при народженні дитини органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подаються такі документи: 1) заява одного з батьків (опікуна), що складається за формою, затвердженою Мінпраці; 2) копія свідоцтва про народження дитини; 3) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження дитини для виплати допомоги у зв'язку з народженням дитини, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану, або довідка для призначення допомоги при народженні дитини, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) рад.

Пунктом 12 вищевказаної Постанови, визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Статті 2, 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлюють відповідальність місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і громадян за недостовірність даних і документів, виданих та поданих для призначення державної допомоги.

Відповідно до Закону органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність відповідних документів, поданих для призначення допомоги. Одержувачі державної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, які вирішуються шляхом захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із листа Міністерства соціальної політики України від 16.03.2015 року № 310/5/75-15 убачається, що оскільки управління соціального захисту населення, які перебувають на території не підконтрольній українській владі, не надають будь-яких довідок про призначення/неотримання державних допомог за місцем реєстрації, не надсилають паперові особові справи або надають довідку атестат про нараховані та виплачені кошти у період припинення роботи Державної казначейської служби України на цих територіях, рекомендовано здійснювати поновлення державних допомог цим громадянам на підставі інформації про стан фінансування та виплати державних допомог Департаментів соціального захисту населення Донецької та Луганської облдержадміністрацій

Умови призначення і виплати державної допомоги, зокрема при народженні дитини, визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Згідно із п. 10 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Умови призначення вказаної допомоги та перелік документів, необхідний для її призначення, визначено статтею 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а також пунктами 11,12 Порядку № 1751.

Відповідно до п. 15 Порядку № 1751 одному з батьків дитини (опікуну) допомога при народженні дитини призначається і виплачується органами соціального захисту населення за місцем їх реєстрації. Допомога може бути призначена за місцем фактичного проживання за умови подання довідки про неодержання зазначеної допомоги в органах соціального захисту населення за місцем реєстрації.

У відповідності до інформації, розміщеній на офіційному сайті Лисичанської міської ради http://lis.gov.ua/ , основним завданням управління соціального захисту населення Лисичанської міської ради, є забезпечення реалізації державної соціальної політики на території міської ради у сфері соціального захисту населення, що включає призначення та виплату соціальної допомоги. Управління відповідно до визначених повноважень організовує виконання Конституції і законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики та здійснює контроль за їх реалізацією; забезпечує у межах своїх повноважень захист прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб; здійснює призначення та виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, одноразової матеріальної допомоги інвалідам та непрацюючим малозабезпеченим особам та особам, які проживають разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, компенсаційних виплат фізичним особам, які надають соціальні послуги, а також інших видів державної допомоги відповідно до законодавства України; здійснює контроль відповідно до чинного законодавства за цільовим використанням коштів, спрямованих на надання державних соціальних допомог та інших видів соціальної підтримки, передбачених законодавством України.

Слід відмітити, що предметом спору є рішення Відповідача про відмову в поновленні Позивачці виплати допомоги при народженні дитини - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Перелік підстав для припинення раніше призначеної допомоги при народженні дитини визначено положеннями ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та абз. 18 Порядку № 1751, відповідно до яких виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

В силу ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Отже, для громадян України єдиною обов'язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є виховання та проживання у сім'ї неповнолітньої дитини.

Доданими до позову матеріалами підтверджується, що Позивачка та її донька є громадянами України, мають такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Отже, Позивачкою доведено її право на отримання державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Відповідачем сповіщено Позивачку про прийняте рішення у листопаді 2017 року.

Відповідно до абз. 32 п. 13 Порядку № 1751 виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами сімнадцятим - двадцять третім, двадцять шостим і двадцять сьомим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Тобто, це право, особи, що фактично здійснює догляд за дитиною, а не її обов'язок. В даному випадку Позивачка обрала інший спосіб захисту порушеного права - звернення до суду із цим позовом, що не суперечить приписам чинного законодавства України.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в Ухвалі від 09.06.2017 року в аналогічній справі К/800/18565/17, право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-УП «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої З травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До того ж, Позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, наявні правові підстави для захисту порушеного права Позивачки шляхом визнання протиправними дій Відповідача щодо відмови у відновленні їй виплати допомоги при народженні дитини, а також зобов'язання Відповідача поновити виплату допомоги при народженні дитини.

На підставі викладеного, просила суд визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Лисичанської міської ради щодо відмови ОСОБА_2 в поновленні виплати допомоги при народженні дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, скасувати рішення Управління соціального захисту населення Лисичанської міської ради № 57 - 1 від 14.08.2017 року щодо відмови ОСОБА_2 в поновленні виплати допомоги при народженні дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Зобов'язати Управління соціального захисту населення Лисичанської міської ради поновити ОСОБА_2 виплату допомоги при народженні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнути з відповідача на користь Позивачки судові витрати.

Представником відповідача Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради до суду надані письмові заперечення на адміністративний позов. Заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника, просили відмовити в задоволенні позову, підтримали письмові заперечення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини.

Згідно з свідоцтвом про одруження НОМЕР_2 від 16.08.2003 р., виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Алчевського міського управління юстиції, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 одружились 16.08.2003 р., про що складено актовий запис № 489. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4.

Згідно з свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 28.01.2014 р., наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2., про що складено актовий запис № 76. Батьком записаний - ОСОБА_4, матір'ю - ОСОБА_2.

Згідно з повідомлення про надання державної допомоги сім'ям з дітьми, наданого УПСЗН Алчевської міської ради від 20.02.2014 р., ОСОБА_2 призначено відповідно до Закону України допомога при народженні дитини з 01.01.2014 по 31.01.2014 - 10320,00 грн., допомога при народженні дитини з 01.02.2014 по 31.01.2018 - 1075,00 грн.

Згідно з листів №718-03/47 від 26.10.2017 та №711-03/47 від 23.10.2017, наданих Управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради ОСОБА_2 комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам розглянуто її заяву № 972 від 27.07.2017 і комісією прийнято рішення про відмову в відновленні виплат допомоги при народженні дитини - на доньку 2014 р.н., з підстав, передбачених законодавством (протокол засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 14.08.2017 № 57-1.

Судом встановлено, що рішенням УСЗН Лисичанської міської ради позивачеві відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини відповідно до п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми від 27.12.2001 № 1751, у зв'язку з тим, що звернення за призначенням допомоги надійшло пізніше, ніж через 12 календарних місяців після народження дитини, а заяв про відновлення допомоги при народженні другої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. позивач не подавала.

Так, згідно з довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції № 924012754 від 29.04.2015, ОСОБА_2 перемістилась з АДРЕСА_2 до АДРЕСА_1.

Згідно з довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції № 12754 від 26.07.2017 ОСОБА_2 перемістилась з АДРЕСА_2 до АДРЕСА_1

Відповідно до довідок ОСОБА_2 перебувала на обліку в УПСЗН Лисичанської міської ради але не отримувала з 01.01.2014 по 31.01.2018 допомогу при народженні дитини - в загальному розмірі 1075,00 грн. та 10320,00 грн.

Виплата зазначеної допомоги припинилася з серпня 2014 року у зв'язку із військовими діями на території міста Алчевська

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови у продовженні (поновленні) виплати позивачеві недоотриманої суми допомоги при народженні другої дитини з грудня 2014 року у зв'язку з пропуском строку звернення за призначенням такої допомоги.

Згідно ст. 12 Закону України «Прo державну допомогу сiм'ям з дітьми» від 21.11.1992 № 2811-XII (в редакції, чинній на день народження дитини ОСОБА_3, далі Закон № 2811) допомога при народженні дитини нараховується виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, установленого на день народження дитини.

Допомога при народженні дитини, зокрема, надається у сумі кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму на другу дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги, зокрема, на другу дитину - 48 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, судом встановлено, що з серпня 2014 року позивачеві припинено виплату допомоги при народженні дитини.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами частини першої статті 1 Закону №2811 громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону №2811 передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частинами 7, 9 статті 11 Закону №2811 визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Відповідно до п. 54 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 (далі Порядок №1751) у разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сім'ям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення.

За приписами п. 55 Порядку № 55 допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання її отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується за минулий з моменту призначення час, але не біль як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням, крім випадків, визначених у абзаці десятому пункту 35 цього Порядку.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІв усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Листами № 718-03/47 від 26.10.2017 та № 711-03/47 від 23.10.2017відповідач відмовив позивачеві у призначенні допомоги при народженні дитини, посилаючись на п.12 Порядку №1751.

Згідно п. 12 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Таким чином, вищенаведеним Порядком встановлено річний строк звернення за призначенням допомоги при народження дитини, а в даному випадку позивач зверталась до відповідача за продовженням виплати цієї допомоги, оскільки виплату допомоги вже було призначено в 2014 році УПСЗН Алчевською міською радою та не продовжено її виплату в 2014 року УСЗН Лисичанської міської ради.

Отже, посилання відповідача в листах №718-03/47 від 26.10.2017 та №711-03/47 від 23.10.2017 на п.12 Порядку № 1751 є безпідставним.

Суд зазначає, що при зверненні позивача до відповідача з заявою про призначення допомоги при народженні другої дитини відповідач, в межах своїх повноважень, враховуючи статус позивача - особи, яка тимчасово перемістилася з території, тимчасово неконтрольованої Україною, повинен був перевірити чи призначалася та виплачувалася така допомога позивачеві, оскільки дитина позивача народилась ІНФОРМАЦІЯ_2

Тобто, фактично позивач звернулася до відповідача з заявою про продовження виплати допомоги при народженні дитини, а відповідач безпідставно відмовив у призначенні вже призначеного раніше такого виду допомоги.

Враховуючи, встановлені порушення з боку відповідача, суд дійшов висновку з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивача визнати неправомірним та скасувати рішення УСЗН Лисичаснької міської ради від 14.07.2018 року № 57-1.

Крім того, за приписами пункту 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 (з наступними змінами), особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014року №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З системного аналізу наведених норм Закону встановлено, що чинним законодавством не передбачені обмеження в часі щодо поновлення виплати допомоги при народженні дитини, припиненої не з вини одержувача.

Отже, враховуючи зазначене, обмеження в часі для звернення за поновленням виплати призначеної та частково виплаченої суми допомоги при народженні дитини відсутні.

Крім того, суд зауважує, що позивач та її дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, який передбачає комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, держава зобов'язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Позивач , в сім'ї якої виховуються та проживає малолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання неправомірним і скасування рішення УСЗН Лисичанської міської ради про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини.

Водночас, суд щодо позовних вимог про зобов'язання УСЗН Лисичанської міської ради поновити призначення та здійснення виплати позивачу допомогу при народженні дитини зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що зазначена допомога вже була призначена позивачеві у 2014 році, що унеможливлює її повторне призначення, оскільки відповідно до вимог п. 54 Порядку № 1751 виплата такої допомоги продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання з місяця звернення.

Враховуючи те, що нарахування допомоги позивачеві при народженні дитини припинено з серпня 2014 року, суд дійшов висновку про зобов'язання УСЗН Лисичанської міської ради здійснити нарахування та виплату позивачу недоотриманої суми допомоги при народженні дитини - ІНФОРМАЦІЯ_2.н, за період, починаючи з 01 серпня 2014 року.

На підставі встановлених обставин справи та наведених норм законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 640,00 грн.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішити відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 72, 139, 241, 246, 250 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2, що мешкає за адресою: 93100, АДРЕСА_1, ід.к. НОМЕР_1, до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, що знаходиться за адресою, 93100, Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Малиновського, 22а, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Лисичанської міської ради № 57 - 1 від 14.08.2017 року про відмову ОСОБА_2 в призначенні допомоги при народженні дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Лисичанської міської ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 недоотриманої суми допомоги при народженні другої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи з 01 серпня 2014 року.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Лисичанської міської ради на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 640,00 грн.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua/fair/sud2318.

Складання повного тексту судового рішення 12 лютого 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА