Справа № 804/5755/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 р. Справа № 804/5755/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -
ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просила:
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням додаткових пояснень, зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем з порушенням норм законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки не містять посилання на розрахунок податкового зобов'язання. Крім того, позивач не згоден з сумою податкового зобов'язання, оскільки вважає, що вона невірна, а без розрахунку податкового зобов'язання неможливо переконатися, що дії відповідача щодо нарахування земельного податку є правомірними. Не отримавши розрахунку податкового зобов'язання, позивач не має інформації, виходячи з якої здійснювався розрахунок податкового зобов'язання (база оподаткування (нормативна грошова оцінка), період нарахування, ставка податку, та інше). До того ж, при нарахуванні земельного податку відповідачем не дотримано принципу пропорційності нарахування земельного податку, встановленого п.286.6 ст.286 Податкового кодексу України, оскільки будинок, в якому знаходиться належне позивачам на праві власності нежитлове приміщення, є багатоповерховим і всі власники житлових та нежитлових приміщень у такому багатоповерховому будинку фактично є його співвласниками та співкористувачами земельної ділянки, на якій він розташований.
Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали предявлений адміністративний позов, посилаючись на викладені доводи у ньому, та не заперечували щодо подальшого розгляду означеної справи в порядку письмового провадження.
Відповідач адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування поданих заперечень відповідач зазначав, що під час формування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення останній діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку із чим вищевказане рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.
Представник відповідача у судовому засіданні також просив відмовити у задоволенні позовних вимог та не заперечував щодо подальшого розгляду означеної справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як свідчать матеріали справи, згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №98893560 від 29.09.2017р. позивачу на праві власності належить нежитлове приміщення (офіс), яке розташовано за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, будинок 115, приміщення 87, загальною площею 44,4 кв.м.
Також з вищевказаної довідки слідує, що приміщення, яке належить позивачу на праві власності, знаходиться на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, який у свою чергу є багатоповерховим будинком.
Вказане податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 08.07.2017р.
Вважаючи це податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з позовом до суду про його оскарження.
Вирішуючи означені позовні вимоги, суд зважає на наступне.
Згідно зі ст. 377 Цивільною кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Статтею 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до положень ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
За правилами ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
При цьому відповідно до п.287.8 ст.287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Тобто, фізична особа власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Отже, виходячи із вищенаведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що позивач є платником земельного податку з земельної ділянки, на якій розташоване належне йому на праві власності нежиле приміщення у рівнозначній долі.
Так, ст.286 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідно до пп.271.1.1 та пп.271.1.2 п.271.1 ст.271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Відповідно до п.272.1 ст.272 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Пунктом 289.1 ст.289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру земельного податку.
Відповідно до ст. 20 цього ж Закону за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Відповідно до абз.2 п.286.1 ст. 286 Податкового кодексу України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Податкового кодексу України базою оподаткування визначаються конкретні вартісні фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобовязання.
Таким чином, з огляду на викладені вище норми законодавства, суд зазначає, що документом, що підтверджує базу оподаткування при нарахуванні земельного податку та відповідає вимогам ст. 23 ПК України є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Проте, як встановлено судом, всупереч вимогам законодавства контролюючий орган при визначенні податкового зобовязання з земельного податку позивача не використовував нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що перебуває у нього у користуванні, а виходив із розміру нормативно грошової оцінки відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №4/65 від 15.07.2015р. «Про затвердження нормативно грошової оцінки земель м. Дніпропетровська»,.
При цьому, з наведеного відповідачем у заперечені розрахунку оскаржуваного рішення, видно, що контролюючим органом при обчислені грошового зобовязання позивачу з земельного податку не враховано таку нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, а також пропорційної частки прибудинкової території земельної ділянки, на якій розташовано майно позивача.
Отже, суд погоджується з твердженням позивача, що визначення земельного податку, без застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки та без отримання витягу з технічної документації про таку нормативну грошову оцінку не відповідає законодавчо встановленому порядку визначення розміру земельного податку, а також приписам ст. 23 ПК України.
Таким чином, виходячи з аналізу вказаних вище норм законодавства та встановлених судом обставин справи, суд зазначає, що нарахування земельного податку відповідач здійснив не пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться у користуванні позивача та при нарахуванні земельного податку не використовував нормативну грошову оцінку земельної ділянки (базу оподаткування), а відтак відсутні підстави вважати, що земельний податок нарахований вірно.
Згідно з п .п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Разом з тим, відповідачем не було надіслано позивачу разом з спірним рішення розрахунок податкових зобовязань до нього, у звязку з чим контролюючим органом порушено норми чинного законодавства.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на означене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 640,00грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1