Справа № 523/12472/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 523/12472/17

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Бабаков В.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Суворовського районного суд м. Одеси від 31 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій, рішень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

В вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому просив:

- визнати протиправним рішення відповідача від 03.05.2017 року № 73 «Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача період служби в Збройних Силах СРСР з 31.10.1979 року по 10.11.1981 року, період роботи на посаді стропальника 3 розряду в постійно діючому будівельному поїзді № 3 (ПДБП -3) міжобласного будівельно-монтажного тресту по будівництву елеваторів «Південелеваторбуд» з 08.12.1981 року по 17.04.1983 року та період роботи на посаді електрозварника ручного дугового зварювання в ДП «Лукойл - УкрНафтогазбуд» ЗАТ «Лукойл - УкрНафтогазбуд» з 30.01.2004 року по 31.05.2007 року;

- зобов'язати відповідача призначити та виплатити з 16.02.2017 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 640,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 з 31.10.1979 року по 10.11.1981 року служив в Збройних Силах СРСР, з 08.12.1981 року по 25.02.1988 року працював в ПДБП-3 міжобласного будівельно-монтажного тресту по будівництву елеваторів «Південелеваторбуд» спочатку на посаді стропальника 3 розряду, а потім з 18.04.1983 року електрозварником 4 розряд. Крім того, позивач працював в ДП «ЛУКойл-УкрНафтогазбуд» ЗАТ «ЛУКойл Нафтогазбуд» спочатку з 17.07.2003 року по 14.01.2004 року на посаді електрозварника 4 розряду, з 30.01.2004 року по 31.05.2007 року на посаді електрозварника ручної дугової зварки 5 розряду. Також, ОСОБА_2 з 11.06.2008 року по 04.01.2012 року працював на посаді електрозварника ручного зварювання 5 розряду на ділянці по ремонту і обслуговуванню технологічного обладнання в ДчП «ГСІ-Укрнафтогазбуд» ВАТ «Глобалбуд-Інжинірінг». 16 лютого 2017 року позивач звернувся до управління ПФУ про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 згідно пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте, рішенням управління ПФУ №73 від 03.05.2017р. позивачу було відмовлено в призначенні вказаної пенсії у зв'язку з недостатністю пільгового стажу за Списком №2, зарахувавши до нього тільки періоди з 18.04.1983 року по 25.02.1988 року та з 11.06.2008 року по 04.01.2012 року. Позивач вважає, вказані дії та рішення відповідача такими, що порушують його права та законні інтереси, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Відповідач надав письмові заперечення на позов, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначені заперечення мотивовані тим, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Після розгляду позивача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставі поданих документів, управлінням було встановлено, що період роботи з 17.07.2003 року по 14.01.2004 року та з 30.01.2004 року по 31.05.2007 року не підтверджений документами про проведення атестації робочого місця електрозварника.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій, рішень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано неправомірними дії Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Зобов'язано Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити та здійснити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 02.03.2017р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з держави на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмір 640,00грн. Допущено негайне виконання постанови у межах суми стягнення присудженої пенсії за один місяць.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та прийняття нового про відмову в задоволенні позовних вимог, в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення при розгляді справи.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 31.10.1979 року по 10.11.1981 року служив в Збройних Силах СРСР, з 08.12.1981 року по 25.02.1988 року працював в ПДБП-3 міжобласного будівельно-монтажного тресту по будівництву елеваторів «Південелеваторбуд» спочатку на посаді стропальника 3 розряду, а потім з 18.04.1983 року електрозварником 4 розряд. Крім того, позивач працював в ДП «ЛУКойл-УкрНафтогазбуд» ЗАТ «ЛУКойл Нафтогазбуд» спочатку з 17.07.2003 року по 14.01.2004 року на посаді електрозварника 4 розряду, з 30.01.2004 року по 31.05.2007 року на посаді електрозварника ручної дугової зварки 5 розряду. Також, ОСОБА_2 в період з 11.06.2008 року по 04.01.2012 року працював на посаді електрозварника ручного зварювання 5 розряду на ділянці по ремонту і обслуговуванню технологічного обладнання в ДчП «ГСІ-Укрнафтогазбуд» ВАТ «Глобалбуд-Інжинірінг».

16 лютого 2017р. позивач звернувся до управління ПФУ про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 згідно пункту «б» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Управління ПФУ рішенням №73 від 03.05.2017 року відмовило в призначенні вказаної пенсії у зв'язку з недостатністю пільгового стажу за списком №2, зарахувавши до нього тільки періоди з 18.04.1983 року по 25.02.1988 року та з 11.06.2008 року по 04.01.2012 року.

Крім цього, судом першої інстанції було встановлено, що згідно наказу ДчП «ГСІ-Укрнафтогазбуд» ВАТ «Глобалбуд-Інжинірінг» від 20.12.2012 року №86 та копії висновку Державної експертизи умов праці від 24.01.2013 року було атестовано посаду електрозварник ручного зварювання, яка відноситься до Списку №2.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що загальний стаж роботи для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 складає 11 років 9 місяців 24 дня. Отже, розділивши пільгових стаж за Списком №2 на 2 роки 6 місяців, суд прийшов до висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням віку виходу на пенсію на 4 роки, тобто з досягненням 56 років.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Згідно до вимог ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п.п.1 п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-VI, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема, з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 18 листопада 2005 № 383 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993року № 637.

З записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 03.05.1978 року встановлено, що ОСОБА_2 з 31.10.1979 року по 10.11.1981 року служив в Збройних Силах СРСР, з 08.12.1981 року по 25.02.1988 року працював в ПДБП-3 міжобласного будівельно-монтажного тресту по будівництву елеваторів «Південелеваторбуд» спочатку на посаді стропальника 3 розряду, а потім з 18.04.1983 року електрозварником 4 розряд. З 17.07.2003 року по 14.01.2004 року працював в ДП «ЛУКойл-УкрНафтогазбуд» ЗАТ «ЛУКойл Нафтогазбуд» на посаді електрозварника 4 розряду, з 30.01.2004 року по 31.05.2007 року на посаді електрозварника ручної дугової зварки 5 розряду. В період з 11.06.2008 року по 04.01.2012 року працював на посаді електрозварника ручного зварювання 5 розряду на ділянці по ремонту і обслуговуванню технологічного обладнання в ДчП «ГСІ-Укрнафтогазбуд» ВАТ «Глобалбуд-Інжинірінг».

Наказом ДчП «ГСІ-Укрнафтогазбуд» ВАТ «Глобалбуд-Інжинірінг» від 20.12.2012 року №86 та копії висновку Державної експертизи умов праці від 24.01.2013 року було атестовано посаду електрозварник ручного зварювання, яка відноситься до Списку №2.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Враховуючи встановлені обставини у справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки робота, яку виконував позивач протягом періодів, зазначених у трудовій книжці, законодавством віднесена до посад з шкідливими умовами праці, які дають право на пільгову пенсію за Списком № 2, позивач досяг віку 55 років, стаж його роботи становить понад 25 років в тому числі на вищевказаних роботах - понад 10 років і подав відповідачу відповідні документи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на пільгову пенсію відповідно до вимог ст. ст. 13, 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до вимог ст.14 Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь - якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Вимогами статті 8 Конституції України, статті 8 КАС України та положеннями ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року визначається, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року.

«Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд апеляційної інстанції, керуючись принципом верховенства права та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини погоджується із висновком суду першої інстанції щодо скасування рішення Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та вважає, що вказане становило протиправне втручання у право мирно володіти майном, яке гарантоване статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було здійснено без забезпечення «справедливого балансу» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи, а на позивача який має право на виплату призначеної йому пенсії було покладено особистий та надмірний тягар, тому що пенсія є важливим джерелом його існування.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - залишити без задоволення, а постанову Суворовського районного суд м. Одеси від 31 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений та підписаний колегією суддів 07 лютого 2018 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: К.В. Кравченко