Справа № 825/551/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 Київ К/9901/1670/18 825/551/16
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 825/551/16

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду, прийняту 11 травня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді Соломко І.І., суддів Скалозуба Ю.О., Непочатих В.О. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 28 липня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді Костюк Л.О., суддів Бужак Н.П., Твердохіліб В.А.,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , з урахуванням зменшення позовних вимог, просив зобов`язати Міністерства оборони України (далі МО) розглянути заяву про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 28 липня 2016 року, адміністративний позов задоволено в повному обсязі. Зобов`язано МО розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з доданими до неї документами.

Як встановлено, у період з 1979 по 1982 роки ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка входила до складу прикордонних військ КДБ СРСР та з 03 лютого 1980 року по 13 грудня 1980 року брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 отримав поранення (контузія головного мозку), яке, згідно з протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії МО від 28 листопада 2011 року, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно з довідками МСЕК сер. МСЕ-ЧНВ від 20 березня 2012 року № 205738 та від 20 березня 2014 року серії АВ № 0128538, ОСОБА_1 встановлена безтермінова III група інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

29 грудня 2015 року позивач звернувся із заявою до ОВК, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок травми та захворювання, отриманого при виконанні обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, яка в подальшому з висновком надіслана до Департаменту фінансів МО для прийняття відповідного рішення.

Департамент фінансів МО листом від 29 лютого 2016 року повернув документи позивача до ОВК без реалізації, як такі, що надіслані не за належністю, оскільки позивач проходив військову службу та звільнявся з Прикордонних військ КДБ СРСР, тому виплата йому одноразової грошової допомоги не здійснюється МО.

Суди дійшли висновку про задоволення позову з огляду на те, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України. Отже, на МО, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок приймати рішенням про виплату одноразової грошової допомоги, зокрема, і особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.

У касаційній скарзі відповідач, МО, заявив вимогу про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та прийняття нового рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема, заявник зазначає, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок не лише МО, а й інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи. Позивач має право на звернення із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у порядку, що передбачений для військовослужбовців Державної прикордонної служби України.

Також, позивач не був військовослужбовцем Збройних Сил України, тому дія Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на нього не поширюється.

Крім того, відповідач вважає, що оскільки захворювання позивач отримав під час служби, а інвалідність встановлено через 23 роки після звільнення зі служби, то підстав для виплати допомоги немає.

Позивач надав заперечення проти касаційної скарги, просить залишити її без задоволення з підстав, з яких виходили і суди у цій справі.

Суд, переглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін, оскільки відсутні підстави для їх скасування.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Як зазначалось, МО відмовило у виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги та повернуло документи з підстав відсутності у позивача права на отримання вказаної допомоги через те, що особам, які звільнилися з Прикордонних військ, виплата одноразової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача з огляду на таке.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року № 1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.

Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі МО, звідки його і звільнено, суд вважає, що обов`язком МО в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у справі № 825/551/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий Л.Л. Мороз

Судді А.Ю. Бучик

М.М. Гімон