Справа № 826/12652/16
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року № 826/12652/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерія Михайловича
треті особиОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», ОСОБА_5, ОСОБА_6
провизнання протиправним та скасування рішення, скасування запису,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерія Михайловича (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_3 (далі - третя особа - 1) ОСОБА_4 (далі - третя особа 2), Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс», третя особа 3) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М. від 23.05.2016 р. про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 14670027 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» () права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, внесений 23.05.2016 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М.

Під час розгляду вказаної справи, до участі в справі залучено в якості третіх осіб ОСОБА_5 (далі - третя особа 4) та ОСОБА_6 (далі - третя особа 5).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідач, відповідно до пп. 2 п. 57 Порядку державної реєстрації прав, не мав жодних правових підстав приймати рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кредекс Фінанс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, та вносити запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право на таку власність, оскільки станом на від 23.05.2016 року був відсутність факт завершення 30-денного строку з моменту отримання листа від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Репкіної А.В., адресованого позивачу.

А тому, на думку позивача, рішення відповідача від 23.05.2016 року про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кредекс Фінанс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а також запис № 14670027, внесений відповідачем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ТОВ «Кредекс Фінанс» на вказану квартиру є протиправними та підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив закрити провадження у справі, з підстав не належності розгляду вказаної справи в порядку адміністративного судочинства.

Треті особи 1. 2 та 5 у судове засідання не з'явилися, письмових пояснень щодо адміністративного позову до суду не подали.

Представник третьої особи 3 проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив закрити провадження у справі.

Представник третьої особи 4 проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив в його задоволені відмовити.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017р.), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка В.М. від 23.05.2016 р. про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01 та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису № 14670027 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» права власності на вказану квартиру.

Про вчинення відповідачем вказаних реєстраційних дій, позивачу стало відомо з договору купівлі-продажу квартири від 30.05.2016 року, укладеного між ТОВ «Кредекс Фінанс» (Продавець) та ОСОБА_5 (Покупець), за умовами якого Продавець передає у власність Покупцю квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 55, 1 кв.м, житловою площею - 29, 3 кв.м., а покупець приймає цю квартиру у власність і сплачує за неї ціну відповідно з умовами вказаного договору.

Відповідно до п. 2 вказаного Договору, Квартира належить Продавцю на праві приватної власності на підставі договору іпотеки, посвідченого 13.11.2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Некрасовою Н.А., реєстровий номер 2928 Державну реєстрацію права власності та внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проведено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерієм Михайловичем як суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора, 23 травня 2016 року, номер запису про право власності 14670027, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01.

При цьому, суд зазначає, що ухвалою про відкриття провадження у справі від 05 вересня 2016 року, Окружним адміністративним судом міста Києва від відповідача витребовувалися: належним чином засвідчені копії оскаржуваного рішення та документів, що стали підставою для його прийняття; актуальна інформація щодо прав та обтяжень щодо спірного об'єкта нерухомого майна та матеріалів реєстраційної справи.

Втім, відповідачем на виконання вказаної ухвали суду, не надано жодного документа, а тому суд при вирішені вказаної справи, виходить з наявних у вказаній адміністративній справі доказів.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) (в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Частиною першою ст. 2 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої ст. 10 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першої ст. 10 Закону №1952-IV визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно частини першої ст. 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною четвертою ст. 18 Закону № 1952-IV передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частини другої ст. 18 Закону №1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Водночас частиною першою ст. 24 Закону №1952-IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно частини другої ст. 24 Закону №1952-IV передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

З аналізу наведених положень вбачається, що рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 листопада 2006 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» (далі - Банк) та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено Кредитний Договір № Ф2008/11-06 (А020088), за умовами якого Банк зобов'язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (надалі - кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором, а Позичальник зобов'язується повернути і сплатити проценти.

Згідно п. 2.1 Договору Банк видає Позичальнику кредит в сумі 20 000, 00 (двадцять тисяч) доларів США, 00 центів на строк до 01 листопада 2011 року.

За користування кредитом Позичальник сплачує Банку 13, 00 (тринадцять) % річних (п. 3.2). Позичальник сплачує проценти щомісячно, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховано проценти (п. 3.3). Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 339, 00 (триста тридцять дев'ять) доларів США, 00 центів, не пізніше останнього робочого дня місяця, якщо інше не передбачено цим Договором та/або додатками до нього (п. 4.1).

Виконання зобов'язань за цим Договором забезпечується способами, що обумовлені в цьому Договорі та/або договорах забезпечення, зокрема:

- неустойкою (штрафом, пенею);

- іпотекою нерухомості: двохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Умови іпотеки визначаються у відповідності до Договору іпотеки (п. 6.1).

13 листопада 2006 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Боржник), який діє від свого імені та від імені ОСОБА_1 (майновий поручитель) та ОСОБА_4 (майновий поручитель) (далі - Іпотекодавці) укладено Договір іпотеки.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору, цей договір іпотеки забезпечує виконання зобов'язань Іпотекодавців та вимог Іпотекодержателя за Кредитним договором № Ф2008/11-06 (А020088) від 13.11.2006 року, який укладено між ОСОБА_3 та Іпотекодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі.

За цим Договором предметом іпотеки є нерухоме майно: двохкімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 29, 3 кв.м та належить Іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківською міською радою Виконавчим комітетом Головного управління економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду від 02.10.2006 року, реєстраційний номер 1-06-265360П1, зареєстрованого у КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» на підставі Витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 12397039 від 06.11.2006 року, реєстраційний номер № 16624939, номер запису П-1-45981 і книзі 1.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб від 14 квітня 2007 року серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

При цьому, суд зазначає, що доказів повідомлення ВАТ «КРЕДОБАНК» про зміну прізвища та адреси проживання позивачем не надано.

19 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Репкіною А.В. на адресу позивача, на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат», передано заяву ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС», якою останній повідомляв про наявність заборгованості у ОСОБА_3 за Кредитним Договором № Ф2008/11-06 (А020088) від 13.11.2006 року. Також вказаним листом було повідомлено позивача, що у відповідності до ст.ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» протягом 30 - денного строку з дня отримання вказаного листа, він повинен виконати основне зобов'язання, а також вправі письмово повідомити ТОВ «Кредекс Фінанс» про свій намір купити предмет іпотеки в набути переважне право на його придбання.

Зокрема, з вказаного листа судом також встановлено, що Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 26.11.2009 р. у зв'язку із приведенням своєї діяльності у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» Відкрите акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК».

06 жовтня 2010 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір відступлення права вимоги № б/н, відповідно до умов якого ПАТ «КРЕДОБАНК» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за Кредитним договором.

06 квітня 2011 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір про Відступлення прав за Іпотечним договором, посвідчений 06 квітня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. за реєстровим номером 785, відповідно до якого ПАТ «КРЕДОБАНК» відступив, а ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло усі належні ПАТ «КРЕДОБАНК» права за Іпотечним договором.

У зв'язку із наведеним суд зазначає, що відповідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою ст. 3 Закону №898-IV іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою ст. 35 Закону № 898-IV визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до положень ст. 37 Закону № 898-IV (яка діяла на час укладення договору іпотеки), іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" від 25 грудня 2008 року №800-VI, норми статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

При цьому відповідно до положень статті 36 цього Закону (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" від 25 грудня 2008 року №800-VI змін до статті 36 Закону, її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі-Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

В даному випадку умовами іпотечного договору від 30.11.2006 року, згідно пп. 3.1.4 Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцями зобов'язань за цим та/або Кредитним Договором звернути стягнення на Предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації Предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплати процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат та утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією Предмета іпотеки.

У той же час, згідно п. 5.1 Договору, право звернення на Предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває, зокрема, у разі якщо у момент настання терміну виконання зобов'язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповернені у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафних санкцій); незалежно від настання строку виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання за Кредитним договором, забезпеченого цією заставою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 30 днів - звернути стягнення на Предмет іпотеки (п. 5.2).

Отже, згідно умов іпотечного договору підставами для задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання Іпотекодавцю та боржнику, письмової вимоги про дострокове виконання зобов'язання за Кредитним договором.

Матеріалами справи встановлено, що у зв'язку з існуванням у ОСОБА_3 заборгованості по виконанню Кредитного договору від 13.11.2006 року № Ф2008/11-06 (А020088), ТОВ «Кредекс Фінанс» передано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Репкіній А.В. заяву - вимогу для надіслання на адресу ОСОБА_1

Вказану заяву, як було зазначено вище, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Репкіною А.В., на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат», надіслано на адресу ОСОБА_1

Втім, як вбачається з Договору іпотеки ОСОБА_12, так само, як і ОСОБА_4, іменуються Іпотекодавцями, в той час як ОСОБА_3 - Боржником.

Враховуючи наведене, ТОВ «Кредекс Фінанс» на виконання ст. 35 Закону України «Про іпотеку» повинен був надіслати письмове повідомлення (вимогу) про усунення порушення як іпотекодавцю, так боржнику. При цьому обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином, іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а також й отримання вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2015 року № К/800/50069/14.

При цьому, матеріали справи містять факт надіслання письмового повідомлення (вимоги) лише на адресу позивача.

Вказаний факт не було спростовано представником третьої особи 3 під час розгляду вказаної справи.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 73 та частини другої статті 74 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що матеріали справи містять докази отримання вказаної вимоги 28 квітня 2016 року. В той час, як вбачається зі змісту Договору купівлі-продажу від 30 травня 2016 року, відповідачем оспорюване рішення про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01 прийнято 23 травня 2016 року та внесено відповідний запис про право власності № 14670027 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису цією ж датою.

Тобто з недотриманням 30-денного строку з моменту отримання Іпотекодавцем (позивачем) письмової вимоги Іпотекодержателя.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недотримання відповідачем вимог положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також пункту 57 Порядку при прийнятті оскаржуваного рішення та проведенні реєстраційних дій.

Таким чином, враховуючи факт, що з дня надіслання вимоги та до дня вчинення відповідачем реєстраційних дій не сплинув 30-денний строк, а також за відсутності доказів повідомлення ТОВ «Кредекс Фінанс» всіх сторін Договору іпотеки про дострокове виконання зобов'язання за Кредитним договором, у відповідача були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру за третьою особою 3, а тому оскаржуване рішення є таким, що прийняте протиправно і має бути скасовано.

Поряд із цим, позовна вимога про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 14670027 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» () права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, внесений 23.05.2016 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М., судом до задоволення не підлягає, оскільки рішення суду, яким скасовано рішення відповідача про державну реєстрацію прав та яке набрало законної сили, є самостійною підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру про скасування спірного рішення та достатнім способом захисту порушеного права позивача.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Окремо суд вважає зазначити наступне.

Згідно з позицією Верховного суду України, що викладена у постанові від 14 червня 2016 року у справі №826/4858/15 (21-41а16), суд дійшов висновку, що спір між сторонами випливає із договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, суд відступає від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до визначення пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, спір набуває ознак публічно-правового за наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, які виконують владні управлінські функції.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Наведені правові норми вказують, що нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, наділений повноваженнями з реєстрації прав на нерухоме майно та виконує владні управлінські функції на підставі норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому у межах спірних правовідносин є суб'єктом владних повноважень.

У постанові від 14 червня 2016 року Верховний Суд України дійшов висновку, що спір у справі не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди.

Однак, у межах спірних правовідносин питання виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди (договору іпотеки) не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач оскаржує рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень з мотивів відсутності правових підстав для реєстрації права обтяження на підставі договору іпотеки.

Основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно з посиланням, зокрема, на порушення норм Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, у даній справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії щодо державної реєстрації права власності, прийняті/вчинені відповідачем як суб'єктом владних повноважень.

Наявність у справі серед інших доказів договору іпотеки, не свідчить про пов'язаність спірних правовідносин із невиконанням умов цивільно-правової угоди, оскільки такий договір відповідно до норм статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" може розглядатись як підстава для державної реєстрації прав.

Враховуючи вкладене, оскільки даний спір виник у зв'язку зі здійсненням відповідачем, як державним реєстратором функцій, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд вважає, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М. від 23.05.2016 р. про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01.

3. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 275, 60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін