Справа № 804/1378/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2018 року Справа № 804/1378/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6 про скасування рішення,-
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з позовними вимогами, з урахуванням уточнень, про:
- визнання неправомірними дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 02 червня 2014 року за виконавчим провадженням №39407261 з виконання виконавчого напису за №2886, вчиненого 16 травня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки з метою задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна у розмірі 1074863,67 грн.;
- скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 02 червня 2014 року у виконавчому провадженні №39407261 з виконання виконавчого напису за №2886, вчиненого 16 травня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки з метою задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна у розмірі 1074863,67 грн.;
- зобовязання державного виконавця здійснити дії щодо повернення до матеріалів виконавчого провадження виконавчого документа, помилково повернутого до органу, що його видав, а саме виконавчого напису за №2886, вчиненого 16 травня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки з метою задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна у розмірі 1074863,67 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані дія і рішення, прийняті та вчиненні державним виконавцем незаконного, оскільки заборгованість перед стягувачем за кредитним договором не погашена. Стягувач не міг видати довідку про погашення заборгованості за кредитним договором, а надана довідка не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач проти позову заперечував. У письмову клопотанні від 06.06.2016р. зазначив, що згідно даних ЄДРВП на виконанні у відділі ДВС з 16.08.2013р. перебувало виконавче провадження №39407261 з примусового виконання виконавчого напису №2886, вчиненого 16.05.2013р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про звернення стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки), що належить ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та погашення заборгованості у розмірі 1074863,67 грн., яке було закінчене державним виконавцем Більчуком О.А. 02.06.2014р. на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, в порушення вимог п.9.5 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, завершене виконавче провадження №39407261 до архіву Самарського відділу ДВС ДМУЮ державним виконавцем передане не було (здавальний опис відсутній).
Третя особа проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що у строк для добровільного виконання, здійснила повне погашення заборгованості перед стягувачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №ML-308/025/2008 від 11.02.2008р., після чого їй було видано відповідну довідку за №874/14 про добровільне виконання виконавчого напису, та виконання зобовязання у розмірі 1074863,67 грн. Після погашення заборгованості за кредитним договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції усі необхідні документи для припинення іпотеки та обтяження. Крім того зазначає, що виконавчий напис №2886 вчинений 16.05.2013р. на виконання іпотечного договору не підлягає виконанню, оскільки припинений договір іпотеки та відповідне майно належить іншій особі.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд -
11.02.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_6 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки №PML-308/025/2008, за умовами якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобовязань (кредитний договір №ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року), іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,9 кв.м.
18 березня 2011 року між ПАТ «ОПТ Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитним договором №ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6, строк дії до 13 лютого 2023 року, який забезпечений договором іпотеки №PML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8; заборона відчуження квартири зареєстрована в реєстрі за №29.
Постановою про закінчення виконавчого провадження від 02.06.2014р. (ВП 39407261) державним виконавцем Більчук О.А. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №2886 виданого 15.05.2013 приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_7 про звернення стягнення на нерухоме майно квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_6. Також припинено чинність арешту майна боржника (номер запису обтяження 2215076 від 22.08.2013р., підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: 39407261 від 16.08.2013р. видане Самарським ВДВС ДМУЮ) та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
У вищезазначеній постанові зазначено, що 02.06.2014р. до Самарського ВДВС ДМУЮ подана заява від боржника про закриття виконавчого провадження ВП 39407261 у звязку з фактичним виконанням виконавчого документа. На підтвердження цього факту додану оригінал заяви стягувача (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») адресованої боржника (ОСОБА_6В.) від 18.08.2013р. за вих.№874/14 про: ОСОБА_5 листом повідомляємо, що Вами в повному обсязі виконано зобовязання згідно відкритого виконавчого провадження №39407261 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.08.2013 року, державний виконавець Більчук О.А.).
Зобовязання на суму 1074863,67 грн. виконано в строк на добровільне виконання рішення суду (виконавчого напису). Заява стягувача завірена мокрою печаткою та скріплена підписом представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_9
Виходячи з п.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» до Самарського ВДВС ДМУЮ надійшло документальне підтвердження про повне фактичне виконання виконавчого документу боржником. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не підлягають стягненню.
Згідно копії письмових пояснень секретаря-друкарки ОСОБА_10 від 06.06.2016р. перевіркою здавальних списків по дільниці В-5 за І півріччя 2014р. встановлено, що виконавчі провадження №39690873 та №39407261 до архіву не передавалися, в здавальних описах відсутні.
За відомостями викладеними в клопотанні відповідача від 06.06.2016р. зазначено, що за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні у відділі ДВС з 16.08.2013р. перебувало виконавче провадження №39407261 з примусового виконання виконавчого напису №2886, вчиненого 16.05.2013р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про звернення стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки), що належить ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та погашення заборгованості у розмірі 1074863,67 грн., яке було закінчене державним виконавцем Більчуком О.А. 02.06.2014р. на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».
У звязку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження, на підставі зазначених відповідачем відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та керуючись положеннями ч.9 ст.80 КАС України, суд визнає обставини фактичного прийняття державним виконавцем Більчук О.А. Самарського ВДВС ДМУЮ постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.06.2014р. у виконавчому провадженні №39407261 та її затвердження 02.06.2014р. начальником відділу ОСОБА_11. Крім того, учасниками справи жодних заперечень, з приводу дійсного прийняття оскаржуваної постанови, не наводилися.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. (далі Закон, чинний на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Пунктом 8 ч.1 ст.49 Закону передбачалося, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно частин 1-2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст.1049 (параграф 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад») передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зі змісту наведених норм та відносин за кредитним договором слідує, що виконання позичальником своїх зобовязань здійснюється шляхом повернення грошових коштів у такій самій сумі і сплаті процентів за користування кредитними коштами.
Відомостей про домовленість між кредитодавцем та позичальником за кредитним договором №ML-308/025/2008 від 11.02.2008р., з приводу певного способу здійснення виконання зобовязання та його документального оформлення учасниками справи не надано, внаслідок чого безпідставними є посилання позивача на те, що довідка про виконання зобовязання кредитора (стягувача) не може бути достатньою підставою для закінчення виконавчого провадження.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2016р. про витребування належним чином посвідчених копії документів, на підставі яких приймалися рішення індексний номер 13758089 від 13.06.2014 року та індексний номер 13758451 від 13.06.2014р., Відділом реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради повідомлено, що запитувана справа не передавалася до відділу згідно актів прийому-передачі реєстраційних справ. Також відділом надані копії листів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №1993/227/14 та №1992/226/14 від 10.06.2014р., на підставі яких було припинено іпотеку та заборону.
Відповідно до вищезазначених листів за підписом начальника відділу Дніпропетровського регіону ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_12, спрямованих до начальника реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, товариством повідомлено про виконання громадянином ОСОБА_6 умов кредитного договору №ML-308/025/2008 від 18.02.2008р. Також в листах викладено прохання припинити іпотеку та зняти заборону на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме на квартиру №27, загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Шевченко, б.6, накладених на підставі іпотечного договору №PML-308/025/2008 від 18.02.2008р.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.12.2016 року у справі №201/9994/16-ц (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/63448117), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.12.2017р. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/71012563), відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_13, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, з тих підстав, що договір купівлі-продажу від 13 червня 2014 року з відчуження квартири, яка була предметом іпотечного договору №PML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року, був укладений між відповідачами та нотаріально посвідчений третьою особою на підставі документу про припинення іпотеки за підписом працівника ТОВ «ОТП Факторинг Україна», тобто на момент укладання спірного правочину квартира не перебувала під іпотекою.

У вищевказаному рішенні також зазначено, що на підставі листа-повідомлення про припинення іпотеки №1993/227/14, виданого 10 червня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 13 червня 2014 року за реєстровим №610 був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, за умовами якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила вказану квартиру.

Відповідно до довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» №1083 від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 має кредитну заборгованість за кредитним договором №ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року.

Згідно з поясненнями, наданими представниками сторін в судовому засіданні, лист-повідомлення від 10 червня 2014 року про відсутність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року та припинення іпотеки від імені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був підписаний ОСОБА_12, який дійсно працював у позивача. З приводу продажу квартири, яка перебуває в іпотеці, позивач у травні 2016 року звернувся до правоохоронних органів, проте відомості про стан розгляду такої заяви станом на день ухвалення даного рішення у позивача відсутні.

Крім того, в якості норми права, яку застосував суд при вирішенні спору, зокрема зазначено абз.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» щодо припинення іпотеки у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частин 4-5 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховую те, що учасниками даної справи є, зокрема ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_6, які також були учасниками справи №201/9994/16-ц, обставини встановлені рішенням у справі №201/9994/16-ц щодо правомірності оскаржуваного правочину, внаслідок безпідставності тверджень ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про невиконання ОСОБА_6 кредитних зобовязань і не припинення іпотеки виконанням, звільняються від доказуються при розгляді даної справи.

У звязку із чим судом відхиляється наданий товариством доказ (довідка вих. №1083 від 31.05.2016р.) наявності невиконаних ОСОБА_6 кредитних зобовязань №ML-308/025/2008 від 11 лютого 2008 року., який також оцінювався судом при розгляді №201/9994/16-ц.

Жодних інших допустимих та належних доказів фальшивості заяви від 18.08.2013р. за вих.№874/14 та листів №1993/227/14 і №1992/226/14 від 10.06.2014р., разом як відомостей про стан розгляду заяви про вчинення злочину подану до Жовтневого відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області суду також не надано.

Відповідно до положень частин 1-2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 ст.90 КАС України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову в частині позовних вимог про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 02 червня 2014 року у виконавчому провадженні №39407261 з виконання виконавчого напису за №2886, вчиненого 16 травня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки з метою задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна у розмірі 1074863,67 грн. та про зобовязання державного виконавця здійснити дії щодо повернення до матеріалів виконавчого провадження виконавчого документа, помилково повернутого до органу, що його видав, а саме виконавчого напису за №2886, вчиненого 16 травня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки з метою задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна у розмірі 1074863,67 грн.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 02 червня 2014 року за виконавчим провадженням №39407261 з виконання виконавчого напису за №2886, вчиненого 16 травня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки з метою задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна у розмірі 1074863,67 грн., суд зазначає наступне.

Діями субєкта владних повноважень є сукупність вчинків здійсненних у межах наданих чинним законодавством повноважень. В даному випадку, позивач повязує порушення своїх прав не із сукупністю вчинків державного виконавця, а з постановою про закінчення виконавчого провадження від 02 червня 2014 року у виконавчому провадженні №39407261, тобто рішенням субєкта владних повноважень, у звязку з чим суд також вважає необхідним залишити вимоги про визнання протиправними дії без задоволення.

У повному обсязі рішення складено 12.02.2018 року.

Керуючись статтями 243-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1