Справа № 826/5569/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5569/17 Прізвище судді першої інстанції: Федорчук А.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.04.2017 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" (код 38960167) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки податковим органом складено Акт перевірки від 27.03.2017 року №248/26-15-14-06-02-10/38960167, яким встановлено наступні порушення: пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.10.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року в загальній сумі 79414 грн., в тому числі по періодам: за 2016 рік - 79414 грн.; пп. 176.2 "б", п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.10.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) та п. 3 "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020 наказу від 21.01.2014 року №49 та наказу від 13.10.2015 року №4, не відображення повернення поворотної фінансової допомоги фізичним особам, за ознакою " 153" за 2,3 квартал 2016 року; п. 2.8 та п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого Постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004 року, зареєстрованою в Мінюсті 13.01.2005 року за №40/10320 (далі - Положення), а саме, перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства на загальну суму 20492,48 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві 13.04.2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 40 984,96 грн. за перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства на загальну суму 20 492,48 грн.; №, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції за порушення порядку заповнення звітності за формою №1-ДФ у розмірі 510,00 грн.

Не погодившись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, Законом України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Згідно п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 року № 436/95, установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

За своєю суттю передбачена статтею 1 Указу № 436/95 фінансова санкція є адміністративно-господарською санкцією, а тому її застосування регулюється нормами глави 27 ГК. При цьому колегія суддів зазначає, що адміністративно-господарська санкція як захід організаційно-правового або майнового характеру застосовується уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, а отже, встановлений статтею 250 ГК строк адміністративно-господарської санкції застосовується при її реалізації.

Згідно зі статтею 238 ГК за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Статтею 239 ГК передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 ГК, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після спливу одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, порушення норм з регулювання обігу готівки (перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах).

Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки (перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах) полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення норм з регулювання обігу готівки (перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах) податковий орган, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених ч. 1 ст. 250 ГК. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Таким чином, враховуючи те, що застосований згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 13.04.2017 року № штраф є адміністративно-господарською санкцією, то він мав би бути застосований у межах строків, визначених статтею 250 ГК України.

Як вбачається із матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" перевищено встановлені ліміти залишку готівки в касах у 2014 році. Згідно записів касової Книги від 21.08.2014 року (аркуш книги №9) відповідно до відомостей на виплату заробітної плати №19 видавалась готівка (заробітна плата) працівникам підприємства ОСОБА_2 у сумі 13323,10 грн. та ОСОБА_3 у сумі 5585,26 грн., які не підтверджені підписами одержувачів, та згідно відомостей на виплату заробітної плати №20 видавалась заробітна плата працівникам підприємства ОСОБА_2 у сумі 717,63 грн. та ОСОБА_3 у сумі 866,49 грн., які не підтверджені підписами одержувачів.

Отже, строк застосування адміністративно-господарських санкцій слід обраховувати починаючи з указаних дат, а отже, річний строк для застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки) закінчився у 2015 році, тоді як спірне податкове повідомлення-рішення прийнято 13.04.2017 року, тобто з порушенням строків застосування даного виду санкцій.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2007 року № 21-713во06, 15 вересня 2009 року № 21-558во09, 27 травня 2014 року № 21-126а14, від 04.листопада 2014 року № 21-466а14.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було залишено поза увагою порушення податковим органом строків, протягом яких до господарюючого суб'єкта можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції, тому податкове повідомлення-рішення від 13.04.2017 року № підлягає скасуванню.

Щодо законності податкового повідомлення-рішення від 13.04.2017 року №, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції за порушення порядку заповнення звітності за формою №1-ДФ, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 119.2 ст. 119 ПК України, в редакції, яка діяла на час прийняття спірного рішення, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 грн.

Відповідно до підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 171.2 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Положення підпункту 165.1.31 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України передбачають, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.

З огляду на зазначене у позивача відсутній обов'язок нараховувати, утримувати чи сплачувати до бюджету суму податку з доходів фізичних осіб.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що посилання податкового органу в акті перевірки на п. 3 "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020 (втратив чинність 01.04.2014 року) та наказу від 21.01.2014 року №49 (втратив чинність 01.04.2015) є протиправним, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказані накази втратили чинність, а не відображення повернення поворотної фінансової допомоги фізичним особам, за ознакою "153" було лише за 2,3 квартал 2016 року.

Також, судова колегія зазначає, що невідображення товариством відомостей про фінансову допомогу працівникам позивача не призвело до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку. В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача не надала пояснень даним обставинам, пояснивши, що їй не відомо чи призвело невідображення товариством відомостей про фінансову допомогу працівникам товариства до зменшення чи до збільшення податкових зобов'язань платника податку.

Отже, враховуючи те, що основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку, не включаються до складу доходу платника податку, відсутній обов'язок відображати такі суми в розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення від 13.04.2017 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких підстав, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" у повному обсязі.

Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" було сплачено судовий збір при поданні адміністративного позову до суду першої інстанції в розмірі 1600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 19.04.2017 року, а при поданні апеляційної скарги позивачем сплачено 1760 грн. судового збору, що підтверджується платіжними дорученнями № від 04.12.2017 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 3360 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року скасувати та ухвалити у справі нову постанову наступного змісту.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 13.04.2017 року № та №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04166, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" (вул. Бориспільська, 26 Д, офіс 3, м. Київ, 02093, ) витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 3360 (три тисячі триста шістдесят) гривень 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 07 лютого 2018 року.