Справа № 826/10468/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Файдюка В.В., Бабенка К.А.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 23.06.2016;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у встановлені законом строки підготувати висновок про повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України у розмірі 4 716, 86 грн. на користь ОСОБА_2 та подати цей висновок для виконання відповідному органу Державного казначейства України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2017 позовні вимоги задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 23.06.2016; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25.03.2016 позивачем до Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві поштою направлено податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік.

За даними декларації позивачем зазначено суму податку, що підлягає поверненню з бюджету у розмірі 26 900, 27 грн. Вказана сума виникла внаслідок використання податкової знижки на частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом.

19.05.2015 та 26.05.2015 на банківський рахунок позивача надійшли кошти як повернення надмірно сплаченої суми податку у загальному розмірі 22 183, 41 грн.

02.07.2016 позивачем отримано поштою податкове повідомлення-рішення відповідача від 23.06.2016 № з вимогою у десятиденний термін з дати отримання сплатити донараховану суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4 716, 86 грн.

Разом з тим, жодного розрахунку податкового зобов'язання та акту податкової перевірки від 13.05.2016 № 4767/26-52-13-04-, на який є посилання у податковому повідомленні-рішенні, позивач не отримувала.

Вважаючи вимоги спірного податкового повідомлення-рішення необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству, позивач звернулась до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач під час винесення податкового повідомлення-рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, п. 6.1 ст. 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно з п. 46.1. ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 49.1 ст.49 ПК України, передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п.49.3 ст.49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з п. 49.8. ст.. 49 ПК України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом (п. 49.9. ст. 49 ПК України).

Відповідно до п. 57.3. ст.. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з п. 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Крім того, форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків визначає Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254 (далі - Порядок №1204).

Згідно з ч. 3 розділу III Порядку № 1204 податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення.

З податкового повідомлення-рішення від 23.06.2016 № , яке позивач отримала 02.07.2016, вбачається, що згідно з пп.54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України та п. 167.1 ст. 167 розділу 4 ПК України та на підставі акту від 13.05.2016 № 4767/26-52-13-04- встановлено порушення п.п. «Є» п. 176.1 ст. 176 та п. 167.1 ст. 167 ПК України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування на 4 716, 86 грн.

Разом з тим, як було встановлено судом першої інстанції, копію акту, на який посилається відповідач у податковому повідомленні-рішенні позивачем отримано не було.

На вимогу суду першої інстанції відповідачем надано копію акту про результати проведення камеральної перевірки від 13.05.2016 № 4767/26-52-13-04/289132446.

Відповідно до ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов'язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не було надано суду доказів, які б підтверджували, що у строки, визначені ПК України, платнику податків було надано акт (довідку).

Відповідачем надано копію фіскального чеку від 16.05.2016 про відправлення позивачу рекомендованого листа. Також, у вказаному акті зазначено про те, що його надіслано платнику податків 16.05.2016.

Разом з тим, відповідачем не було надано жодних підтверджуючих документів про отримання позивачем вказаного листа.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не було отримано акт про результати проведення камеральної перевірки, то податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом із тим, оскільки ст. 43 ПК України передбачає умови повернення та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені, то вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача щодо підготовки висновку про повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України у розмірі 4 716,86 грн. на користь позивача та подати цей висновок для виконання відповідному органові Державного казначейства України не є способом захисту прав позивача та не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання позову від 22.05.2015 № 484-VIII, яка набрала чинності 01.09.2015) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір мінімальної заробітної плати; фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив 1 378 грн.

З позовної заяви позивача вбачається, що позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру (зобов'язати Державну податкову інспекцію у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у встановлені законом строки підготувати висновок про повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України у розмірі 4 716, 86 грн. на користь ОСОБА_2 та подати цей висновок для виконання відповідному органу Державного казначейства України) та одну вимогу майнового характеру (скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 23.06.2016, яким позивачу донараховано суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4 716, 86 грн.).

Отже, ставка судового збору за подачу позову становить 1 102, 40 грн.:

- за одну вимогу немайнового характеру - (1 378, 00 грн. х 0,4 ) = 551, 20 грн.

- за одну вимогу майнового характеру - (1 378, 00 грн. х 0,4 ) = 551, 20 грн.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом та враховуючи те, що відповідно до платіжного доручення від 14.12.2017 № 562 Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві сплачено судовий збір в розмірі 606, 33 грн., то у відповідності до п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» відповідачу потрібно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 606, 31 грн. ((1 102, 40 грн. х 110 %) - 606, 33 грн.))

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2017 - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/220301106, код за , банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 606, 31 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Файдюк В.В.,

Бабенко К.А.

Повний текст постанови виготовлений 07.02.2018.