Справа № 804/4945/17
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2018 року Справа № 804/4945/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВерба І.О.
при секретарі судового засіданняШелгуновій І.А.
за участю представників:
позивача відповідача ОСОБА_3 Антрошенко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення, -
2 серпня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просив:
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- ФОП ОСОБА_5 веде облік господарських операцій у книзі доходів та витрат, складає зведені таблиці даних валових витрат та доходів за відповідні звітні періоди з конкретизацією видів витрат по кожному місяцю та кожному виду витрат. У ході перевірки платником податків були надані первинні документи, що підтверджують факти понесених валових витрат з метою їхнього використання у господарській діяльності. З незрозумілих причин та без пояснень за даним переліком документації у ході перевірки були зроблені контролюючим органом висновки, які не відповідають змісту первинних документів;
- враховуючи той факт, що у ФОП ОСОБА_5 у ході проведення перевірки надані посадовим особам ДФС аналітичні таблиці зведених даних доходів та витрат за 2015 рік та 2016 рік, посилання посадової особи ДФС на факт порушення вимог законодавства України є порушенням з боку посадових осіб ДФС норм матеріального права України;
- працівники контролюючих органів мають обов'язок сумлінно виконувати норми пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України, згідно якого установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку не дозволяється;
- посадові особи ДФС мають можливість, аналізуючи банківські виписки ФОП ОСОБА_5, переконатися в тому, що кредитні грошові кошти, отримані платником податків в рамках кредитного ліміту, використовуються позивачем у господарській діяльності;
- нарахування кредитних відсотків за користування кредитом згідно норм чинного законодавства України є різновидом розрахунково-касового банківського обслуговування;
- відповідачем не враховані вимоги підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, яким визначений повний перелік витрат платника податків, які не включаються до складу валових витрат;
- згідно наданих позивачем на перевірку банківських виписок витрати на сплату кредитних відсотків за користування кредитним лімітом безпосередньо пов'язані з провадженням господарської діяльності та документально підтверджені банківськими виписками;
- відповідачем не наведено належних та допустимих доказів правомірності неврахування норм підпункту 177.4.5. пункту 177.4 статті 177 та порушення вимог пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України щодо заборони установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку;
- наведений висновок відповідача не відповідає первинним документам позивача, наданим на перевірку, та нормам законодавства України. Валові витрати згідно норм чинного законодавства України повинні бути фактично сплачені. Позивачем до складу валових витрат 2015 року були віднесені витрати, фактично сплачені;
- підтвердженням того, що у період до 2014 року ФОП ОСОБА_5 не враховував суми сплаченого ЄСВ, є дані акту №1640/173/НОМЕР_1 від 20.06.2014 року про результати планової виїзної перевірки, ФОП ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1) дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року. В підпункті 2.2.2 цього акту перевірки «Визначення документально підтверджених витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу» в таблиці не містяться інформації про включення до валових витрат 2011-2013 років сум ЄСВ;
- планова документальна перевірка була проведена відповідачем з 10.03.2017 року по 30.03.2017 року, позапланова документальна перевірка була проведена з 11.05.2017 року по 16.05.2017 року, предметом цих перевірок була перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та ведення обліку єдиного внеску, правильності його нарахування, обчислення, повноти і своєчасності сплати за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року;
- за даними актів, прийнятих за результатами проведених документальних перевірок, порушень вимог чинного законодавства щодо сплати податків за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 рік не встановлено;
- між тим, після проведення 2 документальних перевірок, відповідачем проводиться камеральна перевірка з питань, що були предметом планової та позапланової перевірок;
- при проведенні камеральної перевірки відповідач не керувався нормами Податкового кодексу України, чинними до 01.01.2017 року, відповідно до яких камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних (пункт 200.10 статті 200). Отже, камеральна перевірка декларації з податку на додану вартість проводиться протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації;
- відповідач при проведенні камеральної перевірки, складанні за її результатами застосував норми Податкового кодексу України, що набрали чинності з 01.01.2017 року, а саме пункт 76.3, згідно якого камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, чим порушив застосування дію закону у зворотному часі;
- наведене свідчить про безпідставність проведення відповідачем камеральної перевірки, що є підставою для скасування прийнятих за її результатами повідомлень-рішень;
- за останні 3 роки проведено 4 документальні перевірки діяльності платника податків. Станом на дату подання заперечень за наслідками судових оскаржень попередніх актів перевірки прийняті судами рішення на користь платника податків;
- дії та рішення контролюючого органу при проведенні багаторазових планових та позапланових документальних перевірок діяльності ФОП ОСОБА_5 в період 2014-2017 років також надають інформацію про суттєве порушення посадовими особами ГУ ДФС України істотних вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо заборони дискримінації, Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».
Відповідач проти позову заперечив повністю, надавши уточнення до первісних заперечень з врахуванням висновків акту позапланової перевірки (т.1 а.с.77-79, т.2 а.с.18-20), зазначивши наступне:
- підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до інших витрат, відносяться витрати, пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, рем та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортує готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;
- при цьому, пунктом 1.37 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» передбачено, що розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані з переказом коштів з рахунку (рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором;
- враховуючи вищевикладене, суми коштів, сплачені платником податку на користь банку надані послуги з розрахунково-касового обслуговування, пов'язані з веденням господарської діяльності (відкриття, закриття, переоформлення рахунків, відкритих безпосередньо на фізичну особу-підприємця, надання виписок з рахунків тощо), включаються до складу витрат фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування;
- при цьому, для фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування передбачено включення до складу витрат суму сплачених відсотків, які нараховані платником податків за користування кредитними коштами, незалежно від того, що кредит отримувався від здійснення підприємницької діяльності;
- за результатами перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_5 включено до витрат 2016 року суму судового збору та штрафних санкцій у розмірі 5905,70 грн., що не передбачено пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України;
- враховуючи вищевикладене, в порушення пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_5 завищено витрати;
- щодо сплати до бюджету податку на додану вартість, відповідач зазначив, що за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року платником задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 1087129 грн. Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року встановлено його завищення на загальну суму 8580 грн., т ч.: за березень 2015 року на суму 1284 грн., березень 2016 року на суму 19 грн., червень 2015 року на суму 217 грн., квітень 2016 року на суму 459 грн., липень 2015 року на суму 17 грн., травень 2016 року на суму 398 грн., серпень 2015 року на суму 344 грн., червень 2016 року на суму 208 грн., вересень 2015 року на суму 98 грн., серпень 2016 року на суму 77 грн., жовтень 2015 року на суму 93 грн., вересень 2016 174 грн., листопад 2015 року на суму 1165 грн., жовтень 2016 року на суму 431 грн., грудень 2015 року на суму 1784 грн., листопад 2016 року на суму 386 грн., січень 2016 року на суму 234 грн., грудень 2016 року на суму 880 грн., лютий 2016 року на суму 312 грн.
У судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.
Судом неодноразово зупинялось провадження з метою витребування додаткових доказів по справі.
Після оголошеної перерви позивачем подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області №2362-п від 05.05.2017 року, у зв'язку із отриманням заперечень платника податків на акт документальної планової виїзної перевірки від 06.04.2017 року №3687/04-36-13-03-НОМЕР_1 (т.1 а.с.91-127), проведено документальну позапланову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, за результатами якої 23.05.2017 року складено акт №5377/04-36-13-03/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильності його нарахування, обчислення, повноти і своєчасності сплати за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року» (т.1 а.с.28-39, т.2 а.с.68).
Висновком акту позапланової перевірки від 23.05.2017 року №5377/04-36-13-03/НОМЕР_1 встановлені порушення платником податків (т.1 а.с.38 звор.бік):
- пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України в частині неналежного ведення книги обліку доходів та витрат за 2016 рік;
- пункту 51.1 статті 51, підпункту б) пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України в частині неповного відображення відомостей щодо сум доходу, виплачених фізичнім особам-підприємцям та неподання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за IV кв. 2016 року;
- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України в частині ненарахування та несплати суми військового збору до бюджету у розмірі 6984,64 грн., у тому числі за 2015 рік 5168,55 грн., за 2016 рік 1816,09 грн.
01.06.2017 року на підставі акту перевірки від 23.05.2017 року №5377/04-36-13-03/НОМЕР_1 контролюючим органом винесені оскаржувані:
Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням, враховуючи, що у перевіреному періоді позивач, як платник податків, перебував на загальній системі оподаткування, суд виходить із наступного.
Згідно розрахунку сума недоплати з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік встановлена в розмірі 7481,27 грн, у зв'язку із чим нараховано штраф в розмірі 25% на суму 1870,32 грн., за 2016 рік недоплата нарахована у розмірі 6620,11 грн., у зв'язку із чим нараховано штраф в розмірі 25% на суму 1655,03 грн. (т.1. а.с.24 звор.бік).
Актом перевірки встановлено наступне:
- підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до інших витрат, відносяться витрати, пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177-4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;
- при цьому, пунктом 1.37 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», передбачено, що розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані з переказом коштів з рахунку (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором;
- враховуючи вищевикладене, суми коштів, сплачені платником податку на користь банку за надані послуги з розрахунково-касового обслуговування, пов'язані з веденням господарської діяльності (відкриття, закриття, переоформлення рахунків, відкритих безпосередньо на фізичну особу-підприємця, надання виписок з рахунків тощо), включаються до складу витрат фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування;
- для фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування не передбачено включення до складу витрат суму сплачених відсотків, які нараховані платнику податків за користування кредитними коштами, незалежно від того, що кредит отримувався для здійснення підприємницької діяльності;
3) погашення по договору банківського обслуговування на суму 4617,92 грн. 03.11.2015 року (т.2 а.с.78).
З огляду на викладене, суд погоджується із доводом позивача про недодержання контролюючим органом вимог «Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року №395 (далі - Порядок №395), зокрема, пункту 1.7, відповідно до якого факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.
При цьому, суд зазначає, що згідно підпункту 2.3.2.3, пункту 3.1 Порядку №395 виявлені факти однотипних порушень та порушень, які повторюються, групуються у відомості або таблиці, що додаються до акта. Зазначені відомості або таблиці повинні містити повний перелік однотипних порушень податкового законодавства із зазначенням звітного періоду, до якого вони відносяться (назву, дату і номер документа, відповідно до якого здійснено операцію, суть операції, а також посилання на нормативно-правові акти, їх пункти і статті, положення яких порушені). Зазначені додатки повинні бути підписані посадовою (службовою) особою органу державної податкової служби, а також платником податків або його законними представниками. До інформативних додатків належать відомості або таблиці, в яких згруповані факти однотипних порушень та порушень, що повторюються.
Суд зазначає, що акт позапланової перевірки від 23.05.2017 року (т.1 а.с.28-39) із додатками (т.2 а.с.91-95), як службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення не містить: повного або згрупованого переліку однотипних порушень, назву, дату і номер документа, відповідно до якого здійснено операцію, суть операції.
Таким чином, акт перевірки не містить відомостей про повний перелік витрат платника податків за перевірені податкові періоди із аналізом всіх витрат, що надало б можливість,у тому числі суду, перевірити правильність їх обрахунку.
Надаючи оцінку правовій позиції контролюючого органу щодо виявленого порушення, суд виходить із того, що відповідно до статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Статтею 177 Податкового кодексу України визначені особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
Так, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, передбачений пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, зокрема, до таких витрат належать:
- 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до пункту 1.37 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.
Цивільним кодексом України, зокрема, статями 1066-1068, встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.
Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.
Відповідно до статті 1069 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви про відкриття поточного рахунку ПП ОСОБА_5, вид економічної діяльності 52 Оптова торгівля, відкрито поточний рахунок НОМЕР_2 та картковий рахунок НОМЕР_3.
Згідно умов заяви «Кредитний ліміт на рахунок» банк, за наявності вільних грошових ресурсів, здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнту за рахунок кредитних коштів в межах лімітів, про розмір яких повідомляє банк клієнту на свій розсуд або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта. Порядок встановлення, зміні ліміту, погашення заборгованості і розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, розташованими в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом с цією анкетою (заявою) складають Договір банківського обслуговування (т.2 а.с.129).
Таким чином, здійсненням операцій по використанню кредитного ліміту за оплатною формою вигляді відсотків (процентів) передбачено договором, укладеним між позивачем та банком, та підпадає під визначення послуг розрахунково-касового обслуговування, визначеного пунктом 1.37 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». При цьому, контролюючим органом не заперечувався факт використання кредитних коштів з метою ведення господарської діяльності підприємницької діяльності позивача як платника податків.
У цьому договорі поруки боржник та поручитель фактично є однією і тією ж особою - ОСОБА_5.
З наданих контролюючим органом копій звітів та кредитових операцій по рахунку прямо вбачається, що операції проведені по рахунку НОМЕР_2, відкритому до 2014 року ОСОБА_5 як підприємцю, відомості про списання сум процентів або надання кредитних лімітів, що є предметом спору, з рахунку ОСОБА_5 як фізичної особи - відсутні.
З наданих позивачем матеріалів вбачається, що сума витрат за 2015 рік, на яку платником податків зменшено суму оподатковуваного доходу при обрахуванні податку на доходи фізичних осіб складається, у тому числі, з витрат фактично понесених у 2015 році (т.2 а.с.25-29):
- військового збору з податку на доходи у розмірі 226,45 грн. згідно платіжного доручення №3953 від 15.05.2015 року;
- військового збору у розмірі 2264,51 грн. згідно платіжного доручення №3950 від 15.05.2015 року;
- сум єдиного внеску з заробітної плати найманих працівників в розмірі 1021,50 грн. за квітень 2015 року платіжним дорученням №3951 від 15.05.2015 року.
Надаючи оцінку виявленому факту завищення платником податків витрат, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік, суд виходить із того, що відповідно до абзацу четвертого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, в редакції на час дії спірних правовідносин, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
При цьому, пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в редакції на час дії спірних правовідносин, встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:
- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;
- 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- - обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- 177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
З 01.01.2017 року підпункт 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України викладено в редакції, відповідно до якої до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, відносяться суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця.
Таким чином, податковим законодавством встановлено віднесення до складу витрат внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом.
Суд не надає оцінку такому висновку, оскільки це не є предметом спору.
- сум єдиного внеску з заробітної плати найманих працівників в розмірі 1021,50 грн. за квітень 2015 року платіжним дорученням №3951 від 15.05.2015 року (т.5 а.с.165).
Головним управлінням ДФС У Дніпропетровській області 12.06.2017 року за №6132/04-36-13/НОМЕР_1 складено акт про результати камеральної перевірки ОСОБА_5 з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість (т.1 а.с.40-41):
Камеральною перевіркою сплати узгоджених сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість встановлено порушення вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України в частині порушення строку сплати узгодженої сум податкових зобов'язаннь, а саме, за податковими деклараціями з ПДВ:
На підставі акту камеральної перевірки контролюючим органом 11.07.2017 року винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення:
У судовому засіданні представник позивача не заперечив щодо допущення несвоєчасної сплати самостійно узгоджених сум податку на додану вартість, зазначивши про відсутність правових підстав застосовувати норми Податкового кодексу України в редакції після 01.01.2017 року, а саме пункту 76.3 статті 76, коли як відповідач мав застосовувати редакцію кодексу до 01.01.2017 року, відповідно до пункту 200.10 статті 200 якого камеральна перевірка декларації з ПДВ проводиться протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, що згідно правової позиції позивача свідчить про безпідставність проведення відповідачем камеральної перевірки у зв'язку із застосуванням контролюючим органом дії закону у зворотному часі.
Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає, що відповідно до пункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 статті 31 Податкового кодексу України).
З 01.01.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII, яким:
- підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України доповнено абзацом другим такого змісту: «Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах»;
- статтю 76 доповнено пунктом 76.3 такого змісту: «76.3. Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу».
Системний аналіз наведених положень Податкового кодексу України, які діяли на дату проведення камеральної перевірки, дає підстави стверджувати, що починаючи з 2017 року предметом камеральної перевірки визначена своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання, перевірка якої проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, тобто не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.
Таким чином, суд дійшов висновку, що контролюючим органом правомірно проведено камеральну перевірку у 2017 році стосовно своєчасності сплати платником податків узгодженої суми податкового зобов'язання з ПДВ, у межах 1095 днів з граничного строку подання податкових декларацій з ПДВ за податкові періоди з лютого 2015 року по березень 2017 року.
При цьому, обмеження у проведенні перевірок, зокрема, визначені пунктом 78.2 статті 78 Податкового кодексу України, у розглянутих правовідносинах не передбачені податковим законодавством.
З системного аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 7 лютого 2018 року.

Суддя І.О. Верба