Справа № 805/3497/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 р. Справа№805/3497/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі Кониченка Олега Миколайовича, при секретарі судового засідання Проніні Д.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 м. Маріуполь

до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області смт. Мангуш

про визнання бездіяльність неправомірною, зобов'язання надати відпустку без збереження заробітної плати за період проведення антитерористичної операції,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання бездіяльності Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо ненадання ОСОБА_2 відпустки без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції протиправною, зобов'язання Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби з 06 квітня 2017 року надати відпустку без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона знаходилась у відпустці по догляду за дитиною з 28.05.2014 року по 05.04.2017 року до досягнення нею 3 річного віку. 11.03.2017 року позивачем на адресу відповідача була направлена заява від 11.03.2017 року про надання з 06.04.2017 року відпустки без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції відповідно до п. 18 ст. 25 Закону України « Про відпустки». Однак, відповідач зазначену заяву не розглянув та відпустку не надав.

Позивач просив суд розглянути справу за її відсутності.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у запереченнях проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому відповідач зазначив, що він здійснює свою діяльність на території населеного пункту в якому органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі, та який не розташований на лінії зіткнення, позивач знаходиться на території Російської Федерації (за відомостями самого позивача), що є неприпустимим для державного службовця, посада позивача скорочена, листом від 27.09.2017 року позивача повідомлено про те, що вона може з'явитись для ознайомлення про попередження про наступне звільнення та вакантними посадами які є у відповідача.

Суд зупиняв провадження у справі 15 листопада 2017 року до 04.12.2017 року, 04 грудня 2017 року до 11 грудня 2017 року, 11 грудня 2017 року до 21 грудня 2017 року відповідно до клопотань відповідача для надання заперечень, надання додаткових доказів по справі та отримання від позивача доказів її знаходження за межами території, де проводиться антитерористичної операції.

Зазначене клопотання було судом задоволено, а позивач надав до суду докази щодо її знаходження за межами території, де проводиться антитерористичної операції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким зокрема, Кодекс адміністративного судочинства України викладений в новій редакції.

Пунктом 10 Розділу VII «Перехідні положення «Закону України від 03.10.2017 р. № 2147VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В зв'язку з чим ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року справу №805/3497/17-а призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та судове засідання було призначено на 16 січня 2018 року.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами позивач працювала в Мангуській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області на посаді завідуючого юридичного сектору та їй була надана відпустка по догляду за дитиною з 28.05.2014 року по 05.04.2017 року до досягнення нею 3 річного віку, що підтверджується копією Наказу від 21.05.2014 року № 30-в .

Відповідно до Наказу відповідача №01-о від 03.08.2015 року позивач була призначена 3 серпня 2015 року у порядку переведення на посаду завідувача юридичним сектором до штату відповідача, який є правонаступником Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України».

Позивач звернувся із заявою від 11.03.2017 року до відповідача, згідно якої просила відповідно до п. 18 ст. 25 Закону України «Про відпустки» надати відпустку без збереження заробітної плати за період проведення антитерористичної операції.

Листом від 26.04.2017 року № 2294/10/05-40-04 відповідач повідомив позивача про те, що її заява про надання відпустки надійшла до відповідача 18.04.2017 року та ним направлений відповідний запит до Головного управління ДФС у Донецькій області про можливість надання такої відпустки, після отримання роз'яснення їй буде направлена відповідь.

Листом від 11.08.2017 року № 3206/10/05-40-04 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки» підприємство за рахунок власних коштів може надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості.

Крім того, посилався на ст. 25 вищезазначеного Закону, якою передбачено, що відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку: матері або іншим особам, зазначеним у частині третій статті 18 та частині першій статті 19 цього Закону, в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку, а в разі якщо дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - не більш як до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, а якщо дитині встановлено категорію "дитина-інвалід підгрупи А" - до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. При цьому повинні бути надані відповідні медичні документи.

28.08.2017 року позивач звернувся із заявою до відповідача про наявність її порушеного права щодо надання відпустки відповідно до її заяви, або відмови у наданні такої заяви та просила повідомити про прийняте рішення.

Позивач листами повідомляла відповідача про те, що з'явитись до нього не має можливості, оскільки знаходиться за межами країни.

Відповідачем до суду надана копія його листа адресованого на ім'я позивача без дати, вихідного номеру реєстрації та доказів його направлення позивачу.

Згідно до цього листа відповідач зазначив, що він здійснює свою діяльність на території населеного пункту в якому органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі, та який не розташований на лінії зіткнення, посаду завідувача юридичним сектором було скорочено, позивачу повідомлено про те, що їй необхідно з'явитись для ознайомлення про попередження про наступне звільнення та вакантними посадами які є у відповідача, у разі неявки позивача та відмови від запропонованих посад позивача буде звільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України, тому відсутні підстави для надання відпустки без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції.

Так, позивачем на адресу суду надані копії документів, а саме: 1) копія міграційної картки про перетин кордону між Україною та Російською Федерацією; 2) копію Свідоцтва учасника державної програми з сприянням добровільному переселенню у Російську Федерацію співвітчизників , які мешкають поза межами країни із терміном дії з 21.01.2016 року по 21.01.2019 року.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню із наступних підстав.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669 передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 р. № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням від 30.10.2014 №1053-р Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Місто Маріуполь, селище міського типу Мангуш віднесені до переліку населених пунктів, на території яких проводилася АТО.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 5 листопада 2014 року було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, також є м. Маріуполь та селище міського типу Мангуш.

Позивач зареєстрована у м. Маріуполь, а місце її роботи, знаходиться у смт. Мангуш.

Підпунктом 18 ст. 25 Закону України «Про відпустки» встановлено, що відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку: працівникам на період проведення антитерористичної операції у відповідному населеному пункті з урахуванням часу, необхідного для повернення до місця роботи, але не більш як сім календарних днів після прийняття рішення про припинення антитерористичної операції (в редакції Закону України «Про внесення зміни до статті 25 Закону України "Про відпустки" » від 15.01.2015 р. N 121-VIII).

Зазначена норма місить імперативний характер, не дозволяючи роботодавцю вибирати іншу позицію.

Тобто отримавши таку заяву відповідач був зобов'язаний надати відпустку позивачу (працівнику).

Суд не погоджується із доводами відповідача щодо здійснення своєї діяльність на території населеного пункту в якому органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі, та який не розташований на лінії зіткнення, відсутності загрози для життя або здоров'ю позивача на період проведення антитерористичної операції у відповідному населеному пункті (смт. Мангуш), оскільки зазначений довід прямо суперечить приписам п.18 ст.25 Закону України «Про відпустки» та не залежить від волі відповідача.

Стосовно знаходження позивача на території Російської Федерації з огляду на її статус державного службовця і існування певних обмежень, то чине законодавство України на час прийняття рішення у справі не містить у собі будь - яких обмежень щодо знаходження на території Російської Федерації.

Тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 м. Маріуполь до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання бездіяльності Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо ненадання ОСОБА_2 відпустки без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції протиправною, зобов'язання Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби з 06 квітня 2017 року надати відпустку без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо ненадання ОСОБА_2 відпустки без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції.

Зобов'язати Мангуську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з 06 квітня 2017 року надати ОСОБА_2 відпустку без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції .

Стягнути з Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (87400, Донецька область, смт. Мангуш, пр. Миру (раніше Леніна), 75, ідентифікаційний код 39885059, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати у сумі 1280 ( одна тисяча двісті вісімдесят) грн.

Повний текст рішення складено та підписано 24 січня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Кониченко О.М.