Справа № 800/523/16
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 800/523/16
Провадження № 11-7асі18
О К Р Е М А Д У М К А
судді Великої Палати Верховного Суду ПрокопенкаО.Б. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Верховної Ради України про визнання протиправною та скасування постанови Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Святошинського районного суду м. Києва у зв'язку з порушенням присяги судді».
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2018 року заяву Верховної Ради України про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2017 року в зазначеній справі передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду як суду апеляційної інстанції відповідно до частини п'ятої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII).
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 9 лютого 2018 року повернула справу до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для продовження розгляду у відповідній колегії.
Обґрунтовуючи своє рішення, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що оскільки заява Верховної Ради України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2017 року була подана до Верховного Суду України у квітні 2017 року, тобто до набрання чинності зазначеною вище редакцією КАС, то ця заява на підставі підпункту 1 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» цього Кодексу підлягає розгляду Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду.
Не погоджуючись із цією ухвалою Великої Палати Верховного Суду, вважаю за необхідне зазначити таке.
На час оскарження ОСОБА_3 у вересні 2016 року постанови Верховної Ради України справи щодо оскарження актів цього органу за правилами інстанційної підсудності, закріпленими у статтях 20, 171-1 КАС у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, підлягали розгляду Вищим адміністративним судом України як судом першої інстанції.
Особливості провадження у цій категорії справ визначалисястаттею 171-1 КАС у зазначеній редакції.Так, за частиною шостою цієї статті рішення Вищого адміністративного суду України щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Верховної Ради України, підлягали перегляду Верховним Судом України у порядку, визначеному КАС.
У зв'язку із цим Верховна Рада України 6 квітня 2017 року, скориставшись правом на звернення про перегляд судових рішень, передбаченим пунктом 2 частини першої статті 236 КАС у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, подала до Верховного Суду України відповідну заяву, в якій порушила питання про скасування прийнятої Вищим адміністративним судом України як судом першої інстанції постанови від 27 березня 2017 року з підстав порушення норм матеріального й процесуального права.
Ухвалами Верховного Суду України від 29 травня та 25 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

З 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція КАС, прийнята Законом № 2147-VIII, а Верховний Суд України згідно з пунктом 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону Українивід 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» припинив свою діяльність.

До припинення діяльності Верховного Суду України розгляд справи не закінчено.

У новій редакції КАС, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року, особливості провадження усправах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів регламентовано, зокрема, статтею 266 цього Кодексу.

За правилами частини четвертої статті 22 КАС у редакції Закону № 2147-VIII судом першої інстанції у зазначеній вище категорії справ є Верховний Суд.

Так, частиною другою статті 266 цього Кодексу передбачено, що адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3 частини першої цієї статті, а саме щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, - розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж із п'яти суддів.

Тобто Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду розглядає справи, зокрема, щодо законності актів Верховної Ради України як суд першої інстанції.

Апеляційний же перегляд ухвалених у таких справах судом першої інстанції рішень частиною п'ятою статті 266 КАС у редакції Закону № 2147-VIII віднесено до компетенції саме Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, як попередня, так і нова редакція КАС, закріплюють дворівневий розгляд судами справ, зокрема, щодо законності актів Верховної Ради України, а саме: судом першої інстанції, яким до 15 грудня 2017 року був Вищий адміністративний суд України, а після цієї дати - Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, та судом апеляційної інстанції, яким для зазначеної категорії справ до 15 грудня 2017 року був Верховний Суд України, а після - Велика Палата Верховного Суду.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 6 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України» (заява № 15123/03) Європейський суд з прав людини нагадує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов'язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (пункт 53).

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини в рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з ... питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ...».

Оскільки законодавство передбачає можливість перегляду судових рішень у справах зазначеної вище категорії в порядку апеляційного провадження, то перегляд таких рішень Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, якому ці справи підсудні як суду першої інстанції, на мій погляд, буде порушувати право заявника в цій справі на апеляційний перегляд судом, установленим законом, оскарженого ним до 15 грудня 2017 року судового рішення відповідно до статті 171-1 КАС (чинного до зазначеної дати).

У зв'язку з тим, що нині процесуальним законодавством перегляд рішень суду першої інстанції у справах щодо законності актів Верховної Ради України здійснюється Великою Палатою Верховного Суду в порядку апеляційного провадження, юрисдикція цього органу як апеляційного суду поширюється й на питання, пов'язані з переглядом рішень Вищого адміністративного суду України, ухвалених ним як судом першої інстанції відповідно до статті 171-1 КАС у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

Таким чином, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, якому за правилами інстанційної юрисдикції з огляду на положення частини другої статті 266 чинного КАС справи щодо законності актів Верховної Ради України підсудні саме як суду першої інстанції, не можна вважати судом, установленим законом, у розумінні статті 6 Конвенціїдля перегляду постанови Вищого адміністративного суду України (суду першої інстанції)від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 Таким судом є Велика Палата Верховного Суду.

Тому, на мою думку, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про передачу справи № 800/523/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду є правильним і справа не підлягає поверненню.

Суддя Великої Палати

Верховного Суду О.Б. Прокопенко