Справа № 815/6301/16     
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2018-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6301/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) справу за адміністративним позовом Корпорації "2705 MANAGEMENT INC." до Управління культури, національностей, релігій та охорони культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання дій Управління культури, охорони об'єктів культурної спадщини щодо зобов'язання укладання договору охорони культурної спадщини на будівлю по вул.Тираспольській, 4 в м.Одесі протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2016 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Корпорації "2705 MANAGEMENT INC., в якому позивач просив суд визнати протиправними дії Управління культури, охорони об'єктів культурної спадщини щодо зобов'язання укладання договору охорони культурної спадщини на будівлю по вул. Тираспольській, 4, м. Одеса.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2016 року - у задоволенні адміністративного позову Корпорації "2705 MANAGEMENT INC." було відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 року апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2016 року без змін.

Вищим адміністративним судом України 13.07.2017 року була постановлена ухвала про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

04 серпня 2017 року адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2017 року закрито провадження по справі №815/6301/16.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 року скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2017 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 12.12.2017 року визначено головуючого суддю по справі Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 15 грудня 2017 року адміністративну справу №815/6301/16 прийнято до провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача є протиправними, такими, що були спрямовані на створення незаконних підстав для обов'язкового укладення договору охорони культурної спадщини на будівлю, розташовану за адресою: вул. Тираспольська, 4, м. Одеса. Позивачем неодноразово отримувались листи, в яких відповідач зазначав про необхідність укладення охоронного договору з відповідачем для користування приміщеннями будівлі за адресою: вул. Тираспольська, 4, м. Одеса, яка належить компанії " 2705 MANAGEMENT INC." на праві власності (колишній палац Каліо, споруджений у 1834 році за проектом архітектора Торічеллі Г.І.), та яка є пам'яткою архітектури національного значення згідно з постановою Ради Міністрів України № 970 від 24.08.1963 р. Відповідно до положень Постанови КМУ від 27 грудня 2001 року №1760 прийнятою на виконання Закону №1805, затверджено Порядок визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Реєстру. Таким чином, об'єкт нерухомого майна набуває правового статусу національної пам'ятки лише після внесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. При цьому, як зазначає позивач, у списку Державного реєстру нерухомих пам'яток України не міститься даних щодо будівлі за адресою: вул. Тираспольська, 4, м. Одеса, відтак останнє не є об'єктом культурної спадщини.

04 січня 2018 року відповідачем надано відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та вважає їх необґрунтованими та безпідставними. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що Управління культури, національностей, релігій та охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації здійснює функцію контролю за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 року № 1805-ІІІ зі змінами та доповненнями та інших нормативно-правових актів у сфері охорони культурної спадщини. Будівля, розташована по вул. Тираспольській, 4 (колишній палац Каліо, споруджений у 1834 році за проектом архітектора Торічеллі Г.І.), згідно з постановою Ради Міністрів України № 970 від 24.08.1963 р. прийнята під охорону держави як пам'ятка містобудування та архітектури республіканського значення. Управління неодноразово зверталося до позивача з листами щодо укладення охоронного договору. Проте позивач відмовився укладати охоронний договір у зв'язку з тим, що об'єкт культурної спадщини не внесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Історико-культурна цінність об'єкта по вул. Тираспольська, 4 визнана та була підтверджена Постановою Ради Міністрів Української РСР від 24.08.1963 №970. 18.10.2017 на засіданні Експертної комісії Міністерства культури України з розгляду питань занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України було прийняте рішення про занесення об'єкта культурної спадщини по вул. Тираспольська, 4 в м. Одеса до Державного реєстру нерухомих пам'яток України за категорією пам'ятка містобудування та архітектури національного значення. На думку представника відповідача, оскільки рішення про невідповідність критеріям для занесення об'єкта до Державного реєстру нерухомих пам'яток України у встановленому порядку не приймалось, позивач зобов'язаний укласти обов'язковий договір охорони культурної спадщини.

04 січня 2018 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання (вх.№251/18) про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що Корпорації "MANAGEMENT INC." належать на праві власності нежилі приміщення, що знаходяться з адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська, 4, загальною площею 2347,00 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.03.2015 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. (зареєстровано в реєстрі за №1258), та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.03.2015 р.

Постановою Ради Міністрів Української РСР №970 від 24.08.1963 р. "Про впорядкування справи обліку та охорони пам'ятників архітектури на території Української РСР" зазначену будівлю віднесено до списку пам'ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави (№557 у списку пам'ятників архітектури УРСР, що перебувають під охороною держави).

05 серпня 2016 року Управлінням культури, національностей, релігій та охорони культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації на адресу Корпорації "MANAGEMENT INC." направлено лист (вих. № 01-13/1614сп), де зазначено про необхідність укласти охоронний договір на вищевказаний об'єкт відповідно до ст. 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" з відповідним органом охорони культурної спадщини та попереджено про відповідальність за ухилення від підписання охоронного договору або за порушення режиму використання пам'ятки.

01 листопада 2016 року відповідачем на адресу позивача направлено лист (вих. №0113/2720сп) такого ж змісту.

У листі Управління культури, національностей, релігій та охорони культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 04.09.2016р. (вих. № 0113/2160сп) наголошено на необхідності Корпорації "MANAGEMENT INC." укласти охоронний договір на користування приміщеннями будівлі - пам'ятки та звернуто увагу на те, що згідно п.3 розділу Х Закону України "Про охорону культурної спадщини" об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам'яток історії та культури", визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону. Таким чином, на будівлю, розташовану по вул. Тираспольській, 4 (колишній палац Каліо, споруджений у 1834 році за проектом архітектора Торічеллі Г.І.) розповсюджується статус пам'ятки.

Позивач вважає протиправними дії відповідача із зобов'язання Корпорації "MANAGEMENT INC." укласти охоронний договір на будівлю - пам'ятку, яка розташована по вул. Тираспольській, 4, м. Одеса, що зумовило звернення з даним адміністративним позовом.

Відповідно до абз. 4 ст. 4 Закону України "Про охорону культурної спадщини" занесення об'єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та внесення змін до нього щодо пам'яток національного значення віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України.

Згідно з п. "а" ч. 1 ст.14 Закону України "Про охорону культурної спадщини" занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам'ятки) щодо пам'яток національного значення здійснюється згідно з постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Частиною 1 ст.13 Закону України "Про охорону культурної спадщини" встановлено порядок визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1760 від 27.12.2001р. Вказаним Порядком визначені критерії, яким повинен відповідати об'єкт культурної спадщини для занесення до Реєстру.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам'ятка культурної спадщини - об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України; нерухомий об'єкт культурної спадщини - об'єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності.

Згідно ст. 5 Закону України "Про охорону культурної спадщини" до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить: ведення Державного реєстру нерухомих пам'яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об'єктів культурної спадщини; подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення об'єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та про внесення змін до нього щодо пам'яток національного значення; занесення об'єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та внесення змін до нього щодо пам'яток місцевого значення; забезпечення публікації Державного реєстру нерухомих пам'яток України та внесення до нього змін.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 11 Порядку визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1760 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 626) об'єкти культурної спадщини заносяться до Державного реєстру нерухомих пам'яток України за рішенням Кабінету Міністрів України (щодо об'єктів національного значення) та Мінкультури (щодо об'єктів місцевого значення). На кожний об'єкт культурної спадщини, що пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню в такому органі. Занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру без облікової документації не допускається. Облікова документація на об'єкти культурної спадщини, які відповідно до пункту 3 розділу Х "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини" визнаються пам'ятками, включає облікову картку або паспорт, коротку історичну довідку, акт технічного стану та матеріали фотофіксації сучасного стану. Пропозиції щодо включення щойно виявлених об'єктів культурної спадщини до Реєстру подаються не пізніше ніж протягом трьох років з дня їх включення до переліку об'єктів культурної спадщини. Усім пам'яткам культурної спадщини у разі занесення до Реєстру присвоюються охоронні номери, що не можуть дублюватися.

Як встановлено судом, 09.09.2016 року позивачем направлено відповідь на лист (вх. № 0113/2219сп) Управління культури, національностей, релігій та охорони культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 05.08.2016 р., в якому зазначено, що відповідно до порядку обліку об'єктів культурної спадщини існують два державних реєстри нерухомих пам'яток України: нерухомі пам'ятки України національного значення та нерухомі пам'ятки України місцевого значення, однак, в жодному з переліків нерухомих пам'яток України не міститься інформація щодо будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська,4. З урахуванням наведеного, позивачем зроблено висновок, що вищевказана будівля не є об'єктом культурної спадщини, в зв'язку з чим відсутні будь-які підстави для укладення охоронного договору.

Відповідно до п.3 розділу Х "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини" об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам'яток історії та культури", визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону.

Згідно з п.4 "Прикінцевих положень" Закону України № 2245-IV від 16.12.2004 р. "Про внесення змін до Закону України "Про охорону культурної спадщини" об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам'яток історії та культури", до вирішення питання про їх включення (невключения) до Реєстру вважаються пам'ятками відповідно національного чи місцевого значення.

Згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України № 2245-IV від 16.12.2004 р. "Про внесення змін до Закону України "Про охорону культурної спадщини" вказано Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону: подати до Верховної Ради України пропозиції щодо внесення змін до законів України у зв'язку з прийняттям цього Закону; розробити і забезпечити внесення змін до законодавчих актів України щодо залучення інвестиційних коштів у сферу охорони культурної спадщини; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття необхідних нормативно-правових актів у зв'язку з прийняттям цього Закону.

Згідно п.2 розділу Х Прикінцеві положення Закону України "Про охорону культурної спадщини" Кабінетові Міністрів України протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом: подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законів України у відповідність із Законом України "Про охорону культурної спадщини"; розробити і привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; відповідно до компетенції забезпечити прийняття нормативно-правових актів, передбачених цим Законом; забезпечити перегляд і скасування міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади України їхніх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Судом встановлено, що будівлю, розташовану по вул. Тираспольській, 4, у м. Одесі, віднесено до списку пам'ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, який затверджено Постановою Ради Міністрів Української РСР №970 від 24.08.1963 р. "Про впорядкування справи обліку та охорони пам'ятників архітектури на території Української РСР".

Наразі не вирішено питання про включення (невключения) вказаної будівлі до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Проте є чинним п.4 Прикінцевих положень Закону України № 2245-IV від 16.12.2004 р., згідно якого об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам'яток історії та культури", до вирішення питання про їх включення (невключения) до Реєстру вважаються пам'ятками відповідно національного чи місцевого значення.

Таким чином, оскільки будівля, розташована по вул. Тираспольській, 4, внесена до Списку пам'ятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави (охоронний №557), та з урахуванням приписів п.4 "Прикінцевих положень" Закону України № 2245-IV від 16.12.2004 р. "Про внесення змін до Закону України "Про охорону культурної спадщини", остання вважається пам'яткою відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" до вирішення питання про її включення (невключения) до Реєстру.

Відповідно до статті 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом і держава забезпечує збереження історичних пам'яток та інших об'єктів, що становлять культурну цінність, а відповідно до преамбули Закону України "Про охорону культурної спадщини" охорона об'єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно п.17 ч.1 ст.6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить укладення охоронних договорів на пам'ятки.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" усі власники пам'яток, щойно виявлених об'єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об'єкти зобов'язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Порядок укладання охоронних договорів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року №1768.

Відповідно до пунктів 1-6 цього Порядку охоронний договір встановлює режим використання пам'ятки культурної спадщини (далі - пам'ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована. Власник пам'ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов'язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам'ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини. Якщо пам'ятка належить до категорії пам'яток національного значення, охоронний договір підписується органом охорони культурної спадщини, на території якого знаходиться пам'ятка, після погодження його з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини. На пам'ятки національного значення, які належать до сфери управління будь-якого центрального органу виконавчої влади, охоронний договір укладається з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини. В охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам'ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам'яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини. 6. До охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам'ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об'єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам'ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п'ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам'ятки, знаходяться на її території чи пов'язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам'яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам'ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам'ятки.

Відповідно до ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Згідно п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно п. 16 ч. 1 ст. 4 КАС України Адміністративний договір - спільний правовий акт суб'єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб'єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов'язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону: а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб'єктами владних повноважень; б) для делегування публічно-владних управлінських функцій; в) для перерозподілу або об'єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом; г) замість видання індивідуального акта; ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг;

Відповідно до п. 7ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Таким чином, договір, правомірність дій із спонукання до укладення якого є предметом розгляду даної справи має ознаки адміністративного договору, оскільки такий договір є засобом, за допомогою якого держава, в особі уповноваженого ор гану, здійснює управління публічно-правовими відносинами у сфері охорони об'єктів ку льтурної спадщини з метою їх збереження, використання об'єктів культурної спадщи ни у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України (в чинній редакції) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, зокрема, вимоги пунктів 1-6 Порядку №1768, суд дійшов до висновку, що обов'язок укладення охоронного договору випливає безпосередньо із факту набуття права власності на пам'ятку культурної спадщини, відтак, відповідач, діючи в межах виконання ним владних управлінських функцій, правомірно вимагав укладення такого договору від позивача, діючи у межах повноважень, на підставах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Аргументи позивача щодо невнесення спірної будівлі до Реєстру нерухомих пам'яток України суд відхиляє, оскільки така обставина не звільняє власника об'єкта (позивача) від обов'язку укласти охоронний договір згідно із ЗУ «Про охорону культурної спадщини» та Порядком №1768.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач не довів, що вимогою укласти охоронний договір відповідач порушив його права та законні інтереси, а відповідач обґрунтував та довів законність своїх дій у цьому спорі.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 255, 273, 257,262 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Компанії " 2705 MANAGEMENT INC." до Управління культури, національностей, релігій та охорони культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.