Справа № 460/4356/17
Суддя: Кондратьєва Н. А.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 460/4356/17
Провадження №2-а/460/197/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі головуючого судді - Кондратьєвої Н.А.

за участю секретаря судового засідання - Юрчишина В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 42474410, винесену 26.09.2017 року державним виконавцем Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2

На підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 15.12.2013 року рішенням Яворівського районного суду Львівської області за позовом ОСОБА_1К до Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення субєкта владних повноважень та відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги задоволено частково, на підставі якого видано виконавчий лист від 28.02.2014 року, на підставі якого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2014 року, а листом від 20.03.2014 року державний виконавець склала акт, яким зобовязати Порічанську сільську раду до 25.04.2014 року скликати позачергову сесію та винести на розгляд заяву ОСОБА_1, однак депутати відхилили згадане питання через відсутність заяви позивача, тому державний виконавець 16.05.2014 року склав акт, яким встановив, що рішення суду боржником не виконано, тому 07.05.2014 року та 19.05.2014 року державний виконавець виніс постанови про накладення на боржника штраф у розмірі 680, 00 грн. та 1360,00 грн. 21.05.2014 року державний виконавець направила прокурору Яворівського району подання про притягнення до кримінальної відповідальності боржника за невиконання судового рішення.

27.06.2014 року державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, яку скасовано Яворівським районним судом Львівської області від 21.07.2017 року. 31.07.2017 року було видано дублікат виконавчого листа, оригінал якого втрачений.

14.08.2017 року виконавче провадження було відновлено, а листом державний виконавець зобовязав Порічанську сільську раду скликати до 23.08.2017 року сесію, на якій вирішити питання виділення земельної ділянки позивачу. 28.08.2017 року державний виконавець Марків І.С. на підставі листа Порічанської сільської ради від 23.08.2017 року прийняла постанову про відкладення проведення виконавчих дій до 08.09.2017 року, а 26.09.2017 року державний виконавець Восух С.В. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження. Крім того, державним виконавцем були складені два акти, яким на боржника накладено штрафи за невиконання рішення суду в розмірі 5100,00 грн. та 10200,00 грн., постанови про накладення штрафу виділено в окреме провадження. Окрім того, державним виконавцем скеровано подання у Яворівський відділ поліції ГУ НП у Львівській області про притягнення до кримінальної відповідальності боржника за невиконання рішення суду. Вважає, що дії державного виконавця із закінчення виконавчого провадження у вказаній справі є незаконними як такі, що суперечать Закону України «Про виконавче провадження», а також п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в її інтерпретації Європейським судом з прав людини. Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган. Державний виконавець зобовязаний вживати, передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Невиконання державним виконавцем обовязку вжити заходи з метою примусу боржника ( відповідача) до вчинення дій із виконання рішення суду фактично узаконює невиконання судового рішення, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини вважається порушенням права на справедливий суд. Окрім того, державний виконавець не вчинила жодних дій, спрямованих на перевірку виконання боржником судового рішення, не зясувала та не переконалася у наявності достатніх підстав для завершення виконавчого провадження, не вчинила додаткових дій, спрямованих на реальне виконання судового рішення. Приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець фактично унеможливила виконання ухваленого на її користь судового рішення, хоча мала можливість вжити заходів, спрямованих на виконання чинного судового рішення.

В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву, у якій просить задовольнити позов та розглядати справу у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає, що справу слід розглянути у його відсутності.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 05.12.2013 зобовязано Порічанську сільську раду Яворівського району Львівської області виконати вимоги п.20 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по виділенню ОСОБА_1 земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва за її заявою. Судове рішення набрало законної сили 17.12.2013.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року (в редакції від 02.03.2014) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження я Відповідно до частини третьої статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року (в редакції від 02.03.2014) в разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

В силу пункту 11 частини першої статті 49 цього Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року (в редакції від 02.03.2014)виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина третя статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року (в редакції від 02.03.2014).

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.03.2014).

За правилами статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року (в редакції від 02.03.2014) в разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року (в редакції від 02.03.2014) в разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

В силу пункту 11 частини першої статті 49 цього Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року (в редакції від 02.03.2014)виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина третя статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року (в редакції від 02.03.2014).

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.03.2014).

Як встановлено судом, 15.12.2013 року постановою Яворівського районного суду Львівської області за позовом ОСОБА_1К до Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення субєкта владних повноважень та відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги задоволено частково, яким визнано неправомірними дії Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області щодо невиконання п. 20 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», скасувати рішення УІ сесії УІ скликання Порічанської сільської ради від 24.02.2011 року, зобовязати Порічанську сільську раду виконати вимоги п. 20 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по виділенню ОСОБА_1 земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва за її заявою та стягнути в її користь моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.

На підставі даної постанови видано виконавчий лист від 05.12.2013 року, на підставі якого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2014 року, а листом від 20.03.2014 року державний виконавець склала акт, яким зобовязати Порічанську сільську раду до 25.04.2014 року скликати позачергову сесію та винести на розгляд заяву ОСОБА_1, однак депутати відхилили згадане питання через відсутність заяви позивача, тому державний виконавець 16.05.2014 року склав акт, яким встановив, що рішення суду боржником не виконано, тому 07.05.2014 року та 19.05.2014 року державний виконавець виніс постанови про накладення на боржника штраф у розмірі 680, 00 грн. та 1360,00 грн. 21.05.2014 року державний виконавець направила прокурору Яворівського району подання про притягнення до кримінальної відповідальності боржника за невиконання судового рішення.

27.06.2014 року державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, яку скасовано Яворівським районним судом Львівської області від 21.07.2017 року. 31.07.2017 року було видано дублікат виконавчого листа, оригінал якого втрачений.

14.08.2017 року виконавче провадження було відновлено, а листом державний виконавець повідомив Порічанську сільську раду, що 14.08.2017 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 42474410 та необхідність виконання рішення суду, зобовязав Порічанську сільську раду скликати до 23.08.2017 року сесію, на якій вирішити питання виділення земельної ділянки позивачу. 28.08.2017 року державний виконавець Марків І.С. на підставі листа Порічанської сільської ради від 23.08.2017 року прийняла постанову про відкладення проведення виконавчих дій до 08.09.2017 року, а 26.09.2017 року державний виконавець Восух С.В. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження. Крім того, державним виконавцем були складені два акти, яким на боржника накладено штрафи за невиконання рішення суду в розмірі 5100,00 грн. та 10200,00 грн., постанови про накладення штрафу виділено в окреме провадження. Крім того, державним виконавцем скеровано подання у Яворівський відділ поліції ГУ НП у Львівській області про притягнення до кримінальної відповідальності боржника за невиконання рішення суду.

Таким чином на примусове виконання постанови Яворівського районного суду Львівської області від 05.12.2013, не було вжито усіх заходів примусового виконання рішень, вчинених виконавчих дій було недостатньо для реального виконання рішення суду на користь стягувача. Постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення є видом відповідальності за невиконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання.

Закінчення виконавчого провадження позбавляє позивача права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання і фактично узаконює невиконання судового рішення, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини вважається порушенням права на справедливий суд (статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно п.33 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Жовнер проти України» суд нагадує, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

У п.46 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» суд повторює, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою, частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що під час розгляду даної адміністративної справи відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена протиправно, державним виконавцем не вжито достатніх заходів для примусового виконання судового рішення, а тому з метою забезпечення виконання рішення суду постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Яворівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 №ВП 42474410 від 26.09.2017 року про закінчення виконавчого провадження.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2018 року.

Суддя: Н.А.Кондратьєва