Справа № 489/5168/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 489/5168/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Рум'янцева Н.О. Час і місце ухвалення: 09:22, м. Миколаїв Дата складання повного тексту: 29.11.2017р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді: Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області про визнання неправомірною відмову в перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

30.10.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області про визнання неправомірною відмову щодо перерахунку пенсії та зобов'язання перерахувати, нарахувати та виплатити їй пенсію з урахуванням усіх складових заробітної плати, в тому числі і різниці між заробітною платою, встановленою згідно з новими умовами праці, з якої сплачені єдиний внесок на обов'язкове державне пенсійне страхування, відповідно до довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданої Управлінням державної судової адміністрації України в Миколаївській області, починаючи з 01.06.2017 року.

Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Також, судом стягнуто з Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 05.12.2017 року Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області подало апеляційну скаргу на вказану постанову, обґрунтовану не повним з'ясування судом обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що УПФУ позбавлено правової можливості та повноважень для перерахування пенсії особам, яким була призначена пенсія, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII. Крім того, апелянт вважає, що немає правових підстав зарахувати різницю окладів в якості виплати (доходу) для призначення пенсії державного службовця, так як різниця окладів не є складовою заробітної плати державного службовця.

Також, апелянт наполягає, що судові витрати не можуть бути стягнуті зі сторони, яка звільнена від сплати судового збору.

У зв'язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2017 року та постановлення нового судового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду сторони в судове засідання не прибули, а тому, на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, однак постанову суду першої інстанції слід змінити виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Інгульському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області та з 01.06.2017 року отримує пенсію за віком у відповідності до Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу».

27.07.2017 року позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку з неврахуванням усіх складових заробітної плати, що призвело до невірного обчислення розміру пенсії. Зокрема, ОСОБА_3 наполягала врахувати до складових заробітної плати отримувану нею різницю між заробітною платою, встановленою згідно з новими умовами праці, з якої сплачений єдиний внесок на обов'язкове державне пенсійне страхування, відповідно до довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданої Управлінням державної судової адміністрації України в Миколаївській області, починаючи з 01.06.2017 року.

Листом Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області від 09.08.2017 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622, якою затверджено порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, яким визначено, що для призначення пенсії враховуються посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби).

Не погоджуючись з правомірністю вказаною відмови ОСОБА_3 звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3, проаналізував положення статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці», що визначають поняття заробітної плати та її структуру, статтю 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою визначено види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій, статтю 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, а також правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постановах від 20 лютого 2012 року, 14 травня, 28 травня та 06 листопада 2013 року, від 03 червня 2014 року (№ № 21-430а11, 21-97а13,21-125а13,21-350а13, 21-134а14), та дійшов до висновку про те, що різниця між заробітною платою, визначеною згідно з попередніми умовами праці, і розміром заробітної плати, встановленої згідно з новими умовами оплати праці, на яку нараховувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та яка не включена до складу заробітної плати державного службовця, повинна враховуватись при обчисленні розміру пенсії позивача, оскільки в даному випадку підлягають застосуванню спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, зокрема, ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», по відношенню до яких положення Закону України «Про державну службу» є загальними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що різниця окладів не є складовою заробітної плати державного службовця, колегія суддів відхиляє, оскільки отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 495/6612/16-а.

Як вбачається із довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 26.07.2017 року за №7/1-1186/17, №7/1-1189/17 та №7/1-1185/17, на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Також, колегія відхиляє доводи апеляційної скарги, що Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII не передбачає перерахунку раніше призначеної пенсії, оскільки в даному випадку суд зобов'язав Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва перерахувати пенсію позивача не у зв'язку з виникненням права на підвищення пенсії, а суд відновлює порушене право позивача при призначені пенсії на отримання належної виплати у встановленому законодавством розмірі.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу неправомірно відмовлено у перерахунку пенсії. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та є тотожними запереченням до адміністративного позову, факти та мотивування яких спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об'єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання. За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів суду апеляційної інстанції встановила, що в оскаржуваній постанові судом першої інстанції стягнуто з Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області на користь позивача сплачений нею судовий збір.

Проте, судом не прийнято до уваги, що відповідач у даній справі був звільнений від сплати судового збору на підставі п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційний суд враховує, що в КАС України відсутні норми щодо стягнення судового збору з Державного бюджету України в разі звільнення відповідача - суб'єкта владних повноважень від сплати судового збору, не на користь якого ухвалено судове рішення.

При цьому, згідно Довідки про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір», доданої до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015р. №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і відповідно судовий збір з нього не стягується.

Водночас, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія доходить висновку, що стягнення судового збору з Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області є помилковим.

Оскільки встановлено, що суд першої інстанції правильно по суті спору вирішив справу, однак не вірно розподілив судові витрати, що свідчить про помилкове застосування Ленінським районним судом міста Миколаєва норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни постанови від 29.11.2017р. у відповідності до положень пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2017 року змінити, виклавши абзац четвертий її резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1) судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.».

В іншій частині постанову Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.02.2018р.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко