Справа № 826/15796/13-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 Київ К/9901/3398/18 826/15796/13-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

за участю секретаря - Калініна О.С.

учасники справи:

представник відповідача - Перепелюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.12.2013 року (суддя Погрібніченко І.М.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 року (судді Строва Н.Е., Мєзєнцева Є.І., Файдюк В.В.)

у справі № 826/15796/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Граніт-09»

до відповідача Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

Керуючись статтями 344, 349, 353, 356 Кодексу адміністративного судочинства Украни,

П О С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Граніт-09» (далі Товариство) звернулось до суду з позовом про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (далі ДПІ) від 05.07.2013р. та про зобов'язання відповідача вилучити інформацію про результати проведеної з 17.06.2013р. по 20.06.2013р. перевірки.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ДПІ безпідставно дійшло висновку про те, що Товариство порушувало вимоги чинного законодавства під час формування податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «БК Євробуд», ТОВ «Ронта» та ТОВ «ГРАНТДОР СТИЛЬ», відтак відповідач не мав підстав для прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.12.2013 року , залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 року, позов задоволено : визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ від 05 липня 2013 року № 2202; відповідача зобов'язано вилучити інформацію про результати проведеної з 17червня 2013 року по 20 червня 2013 року перевірки правомірності нарахування Товариством залишку від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за січень - квітень 2013 року, за наслідками якої складено Акт №140/22.4-13/36629905 від 20 червня 2013 року з інформаційних баз, перелік яких визначений центральним органом державної податкової служби.

Не погодившись з судовими рішеннями ДПІ звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та неправильно застосувавши при цьому норми матеріального і процесуального права.

Товариство своїх заперечень на касаційну скаргу не надало.

11.01.2018 справу, в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), передано до Верховного Суду.

В судове засідання з'явився представник відповідача - Перепелюк О.В. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної ДПІ перевірки правомірності нарахування Товариством залишку від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за січень-квітень 2013 року, складено акт від 20.06.2013 № 140/22.4-13/36629905.

В акті викладено висновки контролюючого органу про те, що позивачем порушено вимоги п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України при відображенні у деклараціях за січень-квітень 2013 року (з урахуванням уточнюючих розрахунків), а саме: заниження суми ПДВ на 1 439 803, 00 грн., в тому числі у січні 2013 року у сумі 1 185 591, 00 грн. та у лютому 2013 року у сумі 254 212,00 грн. Крім того, встановлено відсутність об'єктів оподаткування з податку на додану вартість які підпадають під визначення ст. 187 Податкового кодексу України при продажу товарів за період з 01.01.2013 по 30.04.2013 покупцям.

Свої висновки ДПІ обґрунтувало тим, що діяльність Товариства у господарських взаємовідносинах з ТОВ «БК Євробуд», ТОВ «Ронта» та ТОВ «ГРАНТДОР СТИЛЬ» щодо поставки сільгосптоварів товарів носила фіктивний характер і що фактичної купівлі-продажу продукції не відбувалось.

На цій підставі відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 05.07.2013 №202, яким згідно пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України за порушення вимог п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України Товариству визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 2159705,00 грн., в тому числі: за основним платежем - в розмірі 1 439 803, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 719 902, 00 грн.

Задовольнивши адміністративний позов суди попередніх інстанцій послались на те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності з боку Товариства порушень, виявлених за результатом перевірки та викладених у акті від 20.06.2013.

Відповідно до статті 159 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2015) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами статті 242 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2015), відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судові рішення попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають в зв'язку з наступним.

Спірні правовідносини регламентувались положеннями Податкового Кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у відповідних редакціях.

Питання, пов'язані з формуванням виникнення податкових зобов'язань у разі постачання товарів та податкового кредиту внормовано статтями 187-191, 198 ПК України.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкових пільг мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У зв'язку з наведеним недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку, тощо.

Попри це, судами попередніх інстанцій не дано належної оцінки доводам відповідача про відсутність документів, що належним чином підтверджують реальність виконання укладених Товариством з його контрагентами угод; не дано оцінки аргументам ДПІ про те, що ТОВ «БК Євробуд», ТОВ «Ронта» та ТОВ «ГРАНТДОР СТИЛЬ» не здійснювали та з об'єктивних причин (характер статутної діяльності товариства, кількість працівників, відсутність основних фондів , транспортних засобів, тощо) не мали можливості здійснювати господарську діяльність на виконання укладених з позивачем угод.

За таких обставин суди дійшли передчасного висновку про обґрунтованість адміністративного позову, не забезпечивши повного і всебічно з'ясування обставин в адміністративній справі, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною 1 статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.12.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 року скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду м. Києва на новий судовий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова