Справа № 277/226/17
Суддя: Заполовський В. В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 277/226/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2018 р. смт. Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Заполовського В.В.

за участю секретаря с/з Лукянчук Т.В.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Варварчука С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ємільчине адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області про визнання дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправними, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень та їх скасування

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду та просив визнати протиправною бездіяльність Барашівського сільського голови в частині неповідомлення депутатів Барашівської сільської ради про проект порядку денного 13-ї сесії 7-го скликання Барашівської сільської ради від 07.09.2016 року; в частині незабезпечення голосування за кожне з питань порядку денного зазначеної сесії сільської ради; в частині забезпечення голосування за проект порядку денного першої сесії Барашівської сільської ради «вцілому». Також визнати протиправною бездіяльність Барашіської сільської ради в частині недоведення у встановленому законом порядку до відома депутатів ради проектів рішення ради, які розглядались на сесії 07.09.2016 року; в частині недоведення у встановленому законодавством порядку до відома жителів Барашівської громади інформації про скликання 13-ї сесії, порядку денного, проектів рішень ради з додатками, які розглядались на сесії 07.09.2016 року. Крім того, просив визнати незаконними та скасувати рішення Барашівської сільської ради № 111, № 112, № 113, № 117, № 118, № 119, № 120, № 121 від 07.09.2016 року.

Свої вимоги мотивував тим, що зазначені протиправна бездіяльність та протиправні рішення ради безпосередньо впливають на права та інтереси позивача, як депутата. А він представляє ще і інтереси жителів Барашівської громади, які його обирали. Зазначені рішення є протиправними, оскільки прийняті з порушенням процедур, встановлених чинним законодавством України. Проекти порядку денного не були надані депутатам ради, також проекти рішень та рішення не були оприлюднені у встановлений законом спосіб. Позивач виділяє три групи порушень, допущених при прийнятті оскаржуваних рішень, а саме: порушення, пов'язані зі скликанням, порядком денним 13-ї сесії 7-го скликання Барашівської сільської ради; порушення, безпосередньо пов'язані із підставами, умовами та порядком прийняття оскаржуваних рішень; не оприлюднення прийнятих рішень у встановлені законом строки на інформаційному стенді і не доведення інформації до громадськості.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю за безпідставністю заявлених вимог.

Судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_4 в період з 25.10.2015 року по 23.12.2016 року був депутатом Барашівської сільської ради, приймав участь у 13-й сесії 7-го скликання Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області.

Позивач, як депутат, голосував за вище зазначені рішення, під час їх прийняття не повідомляв про порушення процедури їх прийняття. Згідно протоколу сесії депутат ОСОБА_4 голосував проти прийняття лише рішення № 121 про введення до штатного розпису сільської ради додатково 0,5 ставки художнього керівника.

Позивачем заявлено ряд позовних вимог щодо визнання неправомірною бездіяльності сільського голови та сільської ради, визнання незаконними та скасування рішень сільської ради як нормативних, так і індивідуального характеру.

Відповідно до ст.55 Конституції, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

ВСУ в постанові № п/800/413/16 від 31.10.2017 року висловив свої судження та сформулював висновки про те, хто та за яких умов може звернутися за захистом своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції, в рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права та свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції). Для такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією та законами, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою та представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до чч.1, 2 ст.55 Конституції, ст.ст.2, 5 КАС.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу (справа про охоронюваний законом інтерес) КС у рішенні від 01.12.2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст.55 Конституції та конкретизоване у звичайних законах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду по захист порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявники вважають, що начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо, позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Суд досліджує окремі вимоги позивача і встановлює, чи мали місце порушення прав, свобод чи інтересів позивача у кожному конкретному випадку.

У вказаній справі позивач стверджував, що бездіяльністю сільського голови та Барашівської сільської ради були порушені його права громадянина як депутата та як представника Барашівської територіальної громади, по захист яких у спосіб визнання бездіяльності протиправною та скасування рішень звернувся до суду.

Які реальні права і свободи ОСОБА_4 були порушені зазначеною бездіяльністю судом встановлено не було. Незважаючи на те, що сільський голова не повідомив депутатам про проект порядку денного, не забезпечив голосування за кожне питання порядку денного, а голосування за нього «вцілому», депутат ОСОБА_4 проголосував за рішення, які він оскаржує та просить визнати неправомірними (крім № 121).

Таким чином, він скористався своїм правом приймати участь і висловлювати свою позицію при прийнятті юридично значимих дій для громади. Порушення процедури прийняття такого рішення не потягло порушень прав депутата і не стало перешкодою для прийняття ним відповідного рішення шляхом голосування.

Також вказана бездіяльність сільського голови не потягла за собою ніяких правових наслідків для позивача, тому суд приходить до переконання, що у вказаному випадку суб'єктом владних повноважень не було допущено порушення прав позивача, тому, відповідно, його позов у вказаній частині є безпідставним.

Щодо бездіяльності Барашівської сільської ради в частині не доведення до відома депутатів проектів рішень, то судом також не встановлено прямих порушень прав депутатів та жителів Барашівської територіальної громади.

Стосовно не оприлюднення рішень Барашівської сільської ради, то встановлено, що рішення ради були оприлюднені з порушенням строків, визначених ЗУ «Про доступ до публічної інформації» (ст.15), з порушенням положень ЗУ «Про місцеве самоврядування» (ст.ст. 46, 50, 59).

Разом з тим, слід зауважити, що постановою Ємільчинського районного суду від 27.02.2017 року секретаря Барашівської сільської ради було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 212-3 ч.1 КУпАП за порушення, пов'язані з невчасним оприлюдненням на інформаційному стенді протоколу та рішень 13-ї позачергової сесії 7-го скликання Барашівської сільської ради, що відбулася 07.09.2016 року.

Порушені права позивача, як депутата та члена територіальної громади були відновлені, рішення ради оприлюдненні та винну особу притягнуто до відповідальності.

Щодо оскаржуваних позивачем рішень. Позивач оспорює вісім рішень, три з яких є нормативно-правовими, а саме: про встановлення ставок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки; про встановлення ставок земельного податку на 2017 рік; про встановлення збору за місця паркування для транспортних засобів.

В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до статті 264 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Оскільки позивач не назвав, які його реальні права чи інтереси порушені зазначеними рішеннями, тому суд приходить до переконання, що оскаржувані рішеннями не породжують для нього права на захист і відповідно права на звернення із цим адміністративним позовом.

Стосовно інших рішень про встановлення преміювання сільського голови, працівників сільської ради, введення до штатного розпису посади художнього керівника, то зазначені рішення є ненормативними правовими актами індивідуального характеру, які повністю вичерпали свою силу після реалізації.

Таким чином, вказані рішення ніяким чином не можуть навіть впливати на права позивача після свого виконання, тому суд також приходить до переконання про безпідставність позовних вимог позивача.

Узагальнюючи наведене суд констатує, що у позові ОСОБА_4 відсутня обов'язкова умова надання правового захисту, а саме: наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Відтак у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 241-244, 246, 250, 255, 264, 295, 297 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області про визнання дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправними, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень та їх скасування - відмовити повністю.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 15 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений 09.02.2018 року.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя:В. В. Заполовський