Справа № 227/3143/15-а
Суддя: Ткачов О. М.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 227/3143/15-а

24 січня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ткачова О.М.

за участю секретаря Грицай Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман за правилами загального позовного провадження у відсутності сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

11.10.2017 року до Краснолиманського міського суду Донецької області з Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та відшкодування моральної шкоди.

Адміністративний позов обґрунтовується тим, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ м. Харцизьк Донецької області та отримує державну пенсію за віком. Відповідач з 01 серпня 2014 року до 31 січня 2015 року не сплачував пенсію позивачу. Щомісячна виплата пенсії становить 1040,00 грн., тобто сума невиплаченої пенсії за період з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року включно становить 6240,00 грн.. Позивач ОСОБА_1, вважає, невиплату пенсії незаконною, оскільки дані дії є порушенням як норм чинного законодавства України, так і міжнародних договорів, виконання яких взяла на себе Україна. Просить суд визнати дії УПФУ м. Харцизьк неправомірними та стягнути на її користь з Управління Пенсійного Фонду України м. Харцизьк Донецької області нараховану, але невиплачену суму пенсії за період з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року в розмірі 6240,00 грн. та моральну шкоду у сумі 3000 грн..

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити (а.с.7).

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України у м.Харцизьку до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Головного управління ПФУ в Донецькій області Бердник Ю.М. (а.с.69) надав суду пояснення, в якому зазначив, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та на теперішній час перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі м. Запоріжжя, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до УПФУ в м. Харцизьк Донецької області (а.с.67).

Представник третьої особи Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя в судове засідання не прибув, надав суду письмові пояснення, вказавши, що 01.08.2014 року пенсійну справу ОСОБА_1 взято на облік в управлінні. Нарахування та виплата пенсії позивачу ОСОБА_1 продовжувалась по грудень місяць 2016 року. Пенсійним фондом України проведена перевірка інформації про реєстрацію пенсіонерів в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. За підсумками перевірки, було здійснено тимчасове призупинення виплати пенсії деяких внутрішньо переміщених осіб з грудня 2016 року. Поновлення виплати тимчасово призупинених пенсій внутрішньо переміщеним особам проводиться на підставі особистого звернення пенсіонера з дати припинення виплати (а.с. 92-95)..

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 77 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» в ст. 1 встановлює, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 закону №1706 громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Судом з достовірністю встановлено, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується фотокопією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 11.06.2009 року Пенсійним фондом України, термін дії якогозазначено «довічно» (а.с.5).

ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується фотокопією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3, виданого 22.08.2000 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області (а.с. 3-4).

Відповідно до інформації Міністерства соціальної політики України на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про взятих на облік внутрішньо переміщених осіб станом на 03.01.2017 року позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка є особою, на яку поширюється Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Із листа Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 14.12.2017 року №10345/02, вбачається , що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні, де знаходиться її пенсійна справа. Пенсію за період з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року управлінням виплачено в сумі 6240,00 грн.(а.с.92-95).

За таких обставин, враховуючи те, що позивачем була отримана сума заборгованості за період з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року, тобто на час розгляду справи відсутній предмет спору, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1, щодо визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості пенсії необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Всупереч вищевикладеному, стверджуючи про те, що відповідачем була завдана моральна шкода, позивач не обґрунтувала в чому вона полягає, не довела факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з бездіяльністю відповідача, не визначила якими доказами це підтверджується, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Вимоги позивачки стосовно зобов'язання відповідача нараховувати та проводити на користь позивача виплату нарахованої пенсії, є безпідставними, оскільки встановлювати обов'язки на майбутнє без врахування змін чинного законодавства, яке може мати місце та без наявності спірних правовідносин неможливо. Рішення суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень і також не може бути умовним. Розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявності неіснуючих порушень суперечить вимогам закону, а тому в цій частині вимоги позивача є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 6, 9, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.. 23, 1173 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Краснолиманський міський суд Донецької області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя -