Справа № 820/3729/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 Київ К/9901/7582/18 820/3729/15
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шарапи В.М.,

суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про перерахунок заробітної плати,

встановив:

Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (який набрав чинності 15 грудня 2017 року; далі - Закон № 2147-VIII) внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його в новій редакції.

Пунктом 1 частини першої розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) встановлено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов'язати відповідача провести перерахунок її заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 27 березня 2015 року відповідно до частини першої статті 144 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій та статус суддів" (у редакції після внесення змін Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697- VII "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII); далі - Закон № 2453-VI) та нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, посилаючись на те, що через не здійснення вказаного перерахунку, порушуються її права та законні інтереси.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 30 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2015 року відмовив у задоволенні позову.

Вищий адміністративний суду України ухвалою від 4 серпня 2015 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на зазначені судові рішення на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року; далі - КАС України).

Не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_2 подала заяву про її перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України.

У заяві про перегляд судових рішень з підстави, установленої пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України, ОСОБА_2, посилаючись на неоднакове застосування положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 1697-VII, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Законів України "Про Державний бюджет на 2014 рік" та "Про Державний бюджет на 2015 рік", просить скасувати зазначену ухвалу Вищого адміністративного суду України та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Перевіривши наведені заявником доводи, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС України перегляд Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи наявність підстави для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 серпня 2015 року ОСОБА_2 посилається на постанови Вищого адміністративного суду України від 25 лютого і 3 березня 2016 року (справи №№ К/800/34717/15, К/800/46942/15 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права.

Проте судові рішення, долучені до заяви для підтвердження підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України, скасовані постановами Верховного Суду України.

Так, Верховний Суд України постановою від 13 липня 2016 року (справа № 21-1488а16) постанову Вищого адміністративного суду України від 25 лютого 2016 року в частині задоволення позову про визнання неправомірними дій територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку і виплати заробітної плати та зобов'язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області здійснити відповідний перерахунок і виплати - скасував, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2015 року про відмову у задоволенні позову у цій частині залишив у силі.

В частині позовної вимоги про зобов'язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, щодо якої Вищий адміністративний суд України направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то в цій частині зазначене рішення суду касаційної інстанції Верховний Суд України залишив без змін.

Щодо постанови Вищого адміністративного суду України від 3 березня 2016 року, то вона також скасована постановою Верховного Суду України від 20 вересня 2016 року (справа № 21-1623а16), а постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року про відмову у задоволенні позову залишена в силі.

Зазначене не дає можливості дійти висновку щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), пунктом 1 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич