Справа № 522/21632/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/21632/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора ВРД Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції Свідерко А.І., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до інспектора ВРД Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції Свідерко А.І. про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 653454 від 06.11.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.11.2017 року відносно нього інспектором поліції Свідерко А.І, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень. ОСОБА_2 вважає, що його було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки, на його думку, у місці паркування його автомобіля були відсутні будь-які забороняючи знаки зупинки або стоянки, а також відсутнє перехрестя у тому місці. Крім того, позивач вказував на відсутність належних доказів вчинення ним правопорушення, а притягнення його до адміністративної відповідальності є протиправним.

11.12.2017 року Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції звернулось із заявою про залучення Управління до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

Відповідачем були надані відповідні заперечення на позов, відповідно до яких він не визнав заявлені ОСОБА_2 вимоги та просив у задоволенні позову відмовити, вказуючи на правомірність своїх дій.

Представник третьої особи заявлені вимоги також не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Вивчивши та оцінивши наявні докази у їх сукупності, перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні адміністративного позову.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора ВРД Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції Свідерко А.І., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовлено у повному обсязі.

На вказану постанову ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2017 р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Апелянт посилається на те, що у місці паркування його автомобіля відсутні забороняючи зупинку та стоянку дорожні знаки, відсутнє перехрестя, а його дії не порушували прав інших осіб, не перешкоджали руху інших транспортних засобів, не створювали аварійної обстановки, не призвели до заподіяння шкоди. У зв'язку з цим ОСОБА_2 вважає, що дані, вказані у постанові по справі про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи. Також, ОСОБА_2 зазначає, що будь-яких фактичних даних (протоколу про адміністративне правопорушення, його пояснені, пояснень свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо), які б доказували його винуватість у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення, відповідачем не зазначено та не встановлено.

Крім того, апелянт вважає, що оскільки протокол про адміністративне правопорушення не складався, то відсутні підстави для притягнення його до відповідальності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість дій та рішень відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

04.11.2017 року ОСОБА_2 здійснив стоянку транспортного засобу «Мерседес Е430», номерний знак НОМЕР_1, в м. Одесі на вул. Пантелеймоновській, 19, на перехресті з круговим рухом у крайній лівій смузі, що є порушенням п. 15.10 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_2 було встановлено як власника вказаного транспортного засобу згідно бази даних МВС України.

У зв'язку з виявленим правопорушенням та відсутності можливості зв'язатися з власником транспортного засобу з метою усунення суттєвого перешкоджання безпеці дорожнього руху, 04.11.2017 р. о 16:41 год. інспектором 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції Кугутом Іваном Геннадійовичем у присутності двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, було здійснено огляд та тимчасове затримано належний позивачеві транспортний засіб, про що було складено відповідний акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

На підставі зазначеного акту, пояснень свідків, фотографій з місця вчинення правопорушення, 06.11.2017 р. відносно ОСОБА_2 інспектором ВРД Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Свідерко А.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксовано не в автоматичному режимі, серії АР № 653454.

Як вбачається з оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, 04.11.2017 р. о 15:00 год. ОСОБА_2 у м. Одесі по вул. Пантелеймоновській здійснив зупинку та стоянку автомобіля на перехресті, чим суттєво заважав руху іншим учасникам дорожнього руху, у зв'язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КпАП України. Вказаною постановою на позивача накладено штраф в сумі 510,00 грн.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.3 ст.122 КпАП України передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги у русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно до вимог ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до вимог п.п. 15.1, 15.2 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Вимогами п.15.10 ПДР встановлено, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Згідно до вимог п.15.9 ПДР зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Відповідно до положень п. 1.10 ПДР перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання дороги до виїзду з прилеглої території.

На перехресті з круговим рухом встановлюється наказовий дорожній знак 4.10 «Круговий рух», який вимагає об'їзду клумби (центрального острівця) в напрямку, показаному стрілками на перехресті з круговим рухом. Такий знак інформує водіїв про те, що рух дозволяється на перехресті, розташованому за знаком, тільки в зазначеному стрілками напрямку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

ПЕРЕВІРКА ДОВОДІВ СТОРІН

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Судом не приймаються доводи апелянта про відсутність жодних доказів порушення ним Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Колегією суддів було оглянуто фотофіксацію від 04.11.2017 р. о 16:26 год. з місця стоянки автомобіля позивача, з якою вбачається, що автомобіль «Мерседес Е430», номерний знак НОМЕР_1, який запаркований на Привокзальній площі впоперек крайньої лівої смуги руху на перехресті з круговим рухом.

Так, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, інспектора поліції, про те, що транспортний засіб ОСОБА_2 перешкоджав проїзду та руху громадського транспорту і створював небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, оскільки автомобіль був запаркований вшир лівої смуги руху, повністю її перекривши, що підтверджується відповідною фотозйомкою. Вказані обставини також знайшли своє підтвердження у поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Посилання апелянта на відсутність з його боку будь-яких порушень Правил дорожнього руху, відсутності забороняючих зупинку та стоянку дорожніх знаків, а також відсутність перехрестя в місця стоянки його транспортного засобу, колегія суддів не приймає, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам, є безпідставними і хибними, повністю спростовуються представленими відповідачем та третьою собою доказами, матеріалами фото фіксації та поясненнями свідків (а.с. 19-20).

Крім того, як вбачається з наданих відповідачем фотографій, з усіх боків в'їзду на перехрестя, на якому був припаркований автомобіль позивача, в зоні прямої видимості встановлені дорожні знаки 4.10, які вказують на наявність перехрестя з круговим рухом, що, враховуючи заборону зупинки на перехресті, підтверджує вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КпАП України.

Безпідставними також є посилання апелянта на порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, без складання протоколу.

Так, процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за № 1408/27853).

Згідно до п. 4 Розділу І вказаної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою та третьою статті 122 КпАП України.

Відповідно до положень ст.252 КпАП України та п.10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт порушення позивачем ПДР підтверджується фотозйомкою з місця розташування транспортного засобу «Мерседес Е430», номерний знак НОМЕР_1, належний ОСОБА_2, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, поясненнями свідків.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, при винесенні постанови про притягнення апелянта до адміністративної відповідальності діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та діючим законодавством України.

Стосовно накладення адміністративного стягнення за правопорушення, що скоєне позивачем, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.22 КпАП України при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно до вимог ч.6 ст.286 КАС України якщо за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, таке стягнення не може бути посилено.

Отже, з огляду на вищезазначені норми Закону, а також враховуючи, що адміністративне правопорушення, вчинене позивачем є малозначним, колегія суддів вважає за можливе застосувати вимоги ст.22 КпАП України та звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КпАП України та обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду частково доказав та частково обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст.317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 272, 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року - скасувати, ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №653454 від 06.11.2017 року.

Визнати ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КпАП України, звільнив його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КпАП України з оголошенням усного зауваження.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: К.В. Кравченко