Справа № 415/8058/17
Суддя: Чернобривко Л. Б.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/8058/17
Провадження № 2/415/72/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.18 року Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Чернобривко Л.Б., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 14.12.2017 року звернувся з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про: визнання неправомірними дій та рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 13.10.2017 року щодо відмови йому в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII в редакції Закону від 01.01.2007 року; зобовязання здійснити розрахунок та призначення йому пенсії з 06.10.2017 року , відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 01.01.2017 року у розмірі 90 % від середнього заробітку, без обмежень граничного розміру, на підставі наданих документів та довідки виданої прокуратурою Луганської області щодо наявного стажу роботу в органах прокуратури, а саме 22 роки 06 місяців 05 днів.

У позовній заяві посилався на те, що з 28.08.1997 року по теперішній час він працює в органах прокуратури. 06.10.2017 року він звернувся з заявою до відповідача про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII в редакції Закону від 01.01.2017 року , що була чинною на час його роботи. 13.10.2017 року рішенням Пенсійного фонду України йому було відмовлено у призначенні пенсії, через те, що п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення мін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII з 01.06.2015 спеціальні пенсії призначаються ( перераховуються) на загальних підставах. Лист відмову він отримав 06.12.2017 року. Крім того на день звернення до відповідача стаж його роботи тільки на прокурорсько-слідчих посадах становив 20 років 1 міс.07 днів, що підтверджується записами у трудовій книжці. Тому він має право на пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII. Також до вислуги років, які дають йому право на пенсію відповідно до Закону «Про прокуратуру» підлягає зарахуванню до стажу роботи половина строку навчання за період з 01.09.1993 по 26.06.1998 року навчання у Східноукраїнському державному університеті на денній формі навчання, що становить 2 роки 4 міс. 28 днів., однак відповідачем зараховано навчання 1рік11 міс. 29 днів. Обчислення пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи із розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої вийшли на пенсію станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до ст.205 ч.1, 9 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча у були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідки чи експерта.

З письмових заперечень представника Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську вбачається, що проти задоволення позову він заперечує. Зазначено, що позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Управління пенсійного фонду України в Лисичанську від 13.10.2017 року № 3346 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» за відсутністю на день звернення необхідного стажу. З посиланням на те, що: по перше: - з 01.06.2015року відповідно до ч.1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697- VII, який набрав чинности 15.07.2015 року, прокурори мають право на пенсійне забезпечення пенсія за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 01.10.2017року по 30.09.2018 року 23роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13років 6 місяців. На момент подання заяви вислугу років становила 22р.01 міс.07 днів. Такий стаж роботи згідно з вимогами абзацу 6 ч.1 ст.86 Закону України не дає право на призначення йому пенсії за вислугу років. Посилання позивача на ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-Х11 є хибним, оскільки зазначений Закону втратив чинність 15.07.2015 року окрім положень п.8 ч.1 ст. 14, ч.4 ст.16, абз. 1 ч.2 ст. 46-2, ст. 47, ч.1 ст. 49, ч.5ст.50, ч.3 ,4,6 та 11 ст. 50-1, ч.3 ст. 51-2, ст.. 53 щодо класних чинів( їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст.2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України.

По-друге: відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697- VII, пенсія призначається у розмірі 60% від суми їхньої місячної ( чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці , з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Тому прохання позивача про призначення пенсії у розмірі 90% є незаконним.

У п. 5 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року зазначено, що 01 червня 2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначені відповідно Закону України «Про прокуратуру». У зв'язку з вищенаведеним з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах вищезазначеного Закону, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справ встановлено, що ОСОБА_1 06.10.2017 року звернувся до УПФУ в м. Лисичанську з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Управління пенсійного фонду України в Лисичанську від від 13.10.2017 року № 3346 відмовлено в такому призначенні пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права та наведено перелік періодів та років вислуги, необхідних отримання пенсії.

Зазначено, що пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Вбачається, що з 01 жовтня 2011 року положення частини першої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи».

Крім того, суд враховує, що ст. 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.05 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно з частиною 1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції Українигарантується (ч.3 ст.6 КАС України).

Частиною 2 ст. 6 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційним Судом України неодноразово розглядались питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та визначено, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99,рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Доводи відповідача, наведені у запереченнях на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними нормами права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем по справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 640 грн., які підлягають стягненню з відповідача .

Керуючись статтями 19, 22 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», п. 5 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи», статтями 2,6,205,241-242,250 КАС України , суд-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобовязання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати неправомірними дії та рішення Управління Пенсійного фонду України в Лисичанську Луганської області від 13.10.2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Лисичанську Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 06.10.2017 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, без обмежень граничного розміру, на підставі наданих документів та довідки виданої прокуратурою Луганської області щодо навного стажу роботи в органах прокуратури, а саме 22 роки 06 місяців 05 днів.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Лисичанську Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 ( шістсот сорок) грн.

Постанова Лисичанського міського суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження ,зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень КАС України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Л.Б.Чернобривко

Повна постанова суду складена 07.02.2018 року

Суддя: Л.Б.Чернобривко