Справа № 149/3338/17
Суддя: Вергелес В. О.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/3338/17
Провадження №2-а/149/18/18
Номер рядка звіту 18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.02.2018 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

з участю секретаря Поліщук Л.А.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 1 Хмільницького ВП Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Українця Володимира Петровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ГУНП у Вінницькій області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серія НК № 447082 від 11.12.2017 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду з адміністративним позовом до інспектора СРПП № 1 Хмільницького ВП Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Українця В.П. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серія НК № 447082 від 11.12.2017 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позов мотивовано тим, що 11.12.2017 року інспектором СРПП № 1 Хмьницького ВП Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Українцем В.П. було винесено постанову серії НК № 447082 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 11.12.2017 року о 12:50 год. на автодорозі Бердичів-Хмільник, керуючи транспортним засобом, д.н.з. НОМЕР_1, поза населеним пунктом не ввімкнув денні ходові вогні, чим порушив п.п. 9.8 ПДР України. Дана постанова, на думку позивача, є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки інспектор при винесені постанови поверхово підійшов до розгляду справи, не взяв до уваги пояснення позивача щодо відсутності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та наголошує на тому, що відповідачем невірно кваліфіковано дії позивача, оскільки його дії не під падають під ч.2 ст.122 КУпАП, а підпадають під ст.125 КУпАП. Просить скасувати вказану вище постанову, а провадження у справі закрити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач, третя особа в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позов не надали.

За наявності підстав, передбачених ч. 9 ст. 205 КАС України, справу було розглянуто в письмовому провадженні.

Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови серії НК № 447082, винесеної інспектором СРПП № 1 Хмільницького ВП Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Українцем В.П., ОСОБА_1 11.12.2017 року о 12:50 год. на автодорозі Бердичів-Хмільник, який керував транспортним засобом, д.н.з. НОМЕР_2, поза населеним пунктом, не ввімкнено денні ходові вогні, чим порушив п.п. 9.8 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 статтею 122 КУпАП, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

З вказаної постанови вбачається, що підставою для притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що він, 11.12.2017 року, о 12:50 год., на автодорозі Бердичів-Хмільник, керуючи транспортним засобом, д.н.з. НОМЕР_1 поза населеним пунктом, не ввімкнув денні ходові вогні, чим порушив п.п. 9.8 ПДР України.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, диспозиція наведеної правової норми передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення ними, зокрема, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно до п. 9.8. розділу 9 "Попереджувальні сигнали" ПДР під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

При цьому, відповідно до п. 1.10 ПДР денні ходові вогні зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Таким чином, системний аналіз вказаних правових норм, на переконання суду, дає підстави для висновку, що вимога п.9.8 ПДР про ввімкнення у період з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних засобах під час руху поза населеними пунктами ходових вогнів або ближнього світла фар стосується вимог ПДР щодо попереджувальних сигналів.

Разом із тим, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, чого у оскаржуваній постанові відповідачем встановлено не було.

Суд приходить до висновку про те, що правопорушення, зафіксоване інспектором в оскаржуваній постанові, а саме рух поза межами населеного пункту із вимкненими денними ходовими вогнями, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки не є порушенням правил користування зовнішніми світловими приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому суд звертає увагу на те, що приписами ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст. 121-128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст.ст. 139 і 140 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не виконано вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України щодо обов'язку доказування правомірності прийнятого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення. Посилання на вказані докази відсутні і в оскаржуваній постанові.

За частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Згідно з вимогами КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частина 1,2 статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статтею 280 КУпАП передбачено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги інспектором СРПП № 1 батальйону Хмільницького ВП Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Українцем В.П. при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримані не були.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України чи відповідають вони критеріям визначеним в даній нормі, зокрема щодо обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Оскаржувана постанова не відповідає цим вимогам, оскільки не містить обґрунтування прийнятого рішення, не містить посилання на докази, що підтверджують викладені в ній обставини, а також правопорушення інкриміноване ОСОБА_1 не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Враховуючи викладене оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так як позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині скасування постанови.

Разом з тим, вимога позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню, оскільки розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП здійснюється уповноваженими працівниками підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання, адміністративний суд не може підміняти повноваження відповідного суб'єкта владних повноважень, приймаючи замість нього рішення по суті.

На підставі викладеного, керуючись статями 7, 9, 132, 213,222, 245, 246, 251, 268, 276, 277, 283, 284, 289, 293 КУпАП, статтями 2, 9,72-77,205,241-246,250,286 КАС України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії НК № 447082 від 11.12.2017 року, винесену інспектором СРПП № 1 Хмільницького ВП Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Українцем В.П., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Хмільницький міськрайонний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Вергелес В. О.