Справа № 815/1034/17
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1034/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Тчіджо ОСОБА_1 Паскаль до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови Тчіджо ОСОБА_1 Паскаль в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту неправомірними, скасування наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №18 від 27.01.2017 року та зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання Тчіджо ОСОБА_1 Паскаль біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся Тчіджо ОСОБА_1 Паскаль до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови Тчіджо ОСОБА_1 Паскаль в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту неправомірними, скасування наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №18 від 27.01.2017 року та зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання Тчіджо ОСОБА_1 Паскаль біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В судовому засіданні 31.01.2018 року позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на те, що він у заяві повідомив необхідні данні щодо його переслідування в країні походження та не можливості повернення, а тому рішення відповідача щодо відмови у оформленні документів для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту є незаконним. Представник відповідача заперечив поори заявлених позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, оскільки позивач при поданні заяві не заявив будь-яких обставин свого переслідування та він не підпадає під будь-яку з конвенційних ознак біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, а є звичайним мігрантом, який бажає легалізувати свій статус в Україні.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд доходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав:

Відповідач на підставі ст.7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» є центральним органом державної виконавчої влади та згідно ст.ст.11,12 цього ж Закону здійснює повноваження щодо прийняття рішення про надання особам статусу біженця, а тому його рішення з цього приводу на підставі ст.55 Конституції України, п.1 ч.1 ст.19 КАС України можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач є громадянином ОСОБА_2 Камерун. Причиною виїзду з Камеруну, за заявою позивача, було намагання здобути вищу освіту в Україні. 24.12.2006 року позивач прибув до України початку навчався на підготовчому факультеті Тернопільського ВНЗ.

У серпні 2007 року позивач вступив до Одеського національного політехнічного університету. Після смерті батька, позивач не зміг самостійно сплачувати за навчання, також через фінансові проблеми він не зміг повернутися на Батьківщину, тому вирішив залишитись в Україні з метою працевлаштування, заробітку тощо.

19.01.2017 позивач звернувся із заявою №6 (а.с.45-47) про надання йому захисту до Головного управління ДМС в Одеській області.

Наказом ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області №18 від 27.01.2017 року (а.с.102 т.1) позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребую додаткового захисту.

Суд не погоджується з підставами відмови позивачу в оформленні документів для наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, що містяться в оскаржуваному позивачем наказі від 27.01.2017 року №18 з наступних підстав:

Відповідно до ст.ст.1,25 Міжнародної конвенції про статус біженців від 28.07.1951 року, ст.26 Конституції України біженцям гарантується захист державою України, забезпечення гарантування відповідних прав нарівні з громадянами України, інших держав та соціальний захист.

Відповідно до положень ст.1 Міжнародної конвенції про статус біженців від 28.07.1951 року під цією особою визначають особу, яка не є громадянином країни прибуття, внаслідок ґрунтовних побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Під час проведення процедури ГУ ДМС України в Одеській області було встановлено, що позивач звертався до міграційного органу із заявою від 25.03.2008 року (а.с.28-29 т.2) про надання йому статусу біженця в Україні з тих саме підстав, які слугували підставою для його звернення у 2017 році.

Згідно висновку посадової особи Відділу у справах біженців від 23.04.2008 року №08/81 (а.с.30-31 т.2) було визнано вказане звернення безпідставним.

На підставі цього висновку, рішенням Управління міграційної служби в Одеській області від 23.04.2008 року позивачу було відмовлено в оформленні документів для визнання його біженцем.

Зазначене рішення було оскаржено до суду та постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2011 року по справі №2а/1570/440/2011 (а.с.32-35 т.2) позовні вимоги були задоволені повністю: визнане протиправним та скасоване рішення Управління міграційної служби в Одеській області від 23.04.2008 року щодо відмови в оформленні документів та зобовязано Управління міграційної служби в Одеській області прийняти рішення щодо оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця позивачеві.

Вказане судове рішення не було оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили 04.10.2011 року.

Управління міграційної служби в Одеській області не виконало зазначене судове рішення у добровільному порядку та позивач не скористався своїм правом щодо примусового виконання цього рішення суду в порядку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст.254 КАС України вказане рішення набрало законної сили та відповідно до положень ч.1 ст.72 КАС України (2005), ч.4 ст.78 КАС України (2017) встановлені цим судовим рішенням обставини не підлягають доведенню під час нового розгляду справи.

Таким чином, оскільки є судове рішення, яке набрало законної сили 04.10.2011 року та яке є невиконаним, щодо наявності підстав для оформлення документів для розгляду по суті питання про визнання позивача біженцем, суд не може погодитись з тим, що міграційний орган при повторному розгляді звернення шукача притулку в Україні не враховує дані цього рішення при прийнятті оскаржуваного наказу від 27.01.2017 року №18 про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за мотиву явного зловживання правом на звернення.

Виходячи з цього, суд вважає, що позовні вимоги про скасування оскаржуваного наказу ГУ ДМС в Одеській області від 27.01.2017 року №18 та зобовязання відповідача здійснити оформлення документів для вирішення питання про надання позивача статусу біженця є ґрунтовними та такими, що підлягають задоволенню на підставі положень ч.1, ч.2 ст.245 КАС України.

Разом з тим, суд встановивши під час офіційного з`ясування обставин справи, що позивач при повторному зверненні до міграційного органу у 2017 році не повідомив йому про факт попереднього звернення за отриманням статусу біженця у 2008 році, що призвело до звуженого розгляду його заяви від 19.01.2017 року №46 не з вини посадових осіб ГУ ДМС України в Одеській області, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ДМС України в Одеській області слід відмовити на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №18 від 27.01.2017 року.

3. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання Тчіджо ОСОБА_1 Паскаль біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 12.02.2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.