Справа № 725/5750/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/5750/17 Головуючий у 1-й інстанції: Іщенко І.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

08 лютого 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянки ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3 про примусове видворення та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом щодо примусового видворення та затримання громадянки ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3, з поміщенням її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що враховуючи незаконність перебування відповідача на території України, відсутність коштів, необхідних для виїзду за межі території України та родичів, які б могли надати їй допомогу у поверненні до країни походження, громадянка ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3 підлягає примусовому видворенню з території України та затриманню з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку необхідного для її ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено. Ухвалено видворити за межі території України у примусовому порядку громадянку ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3 та затримати її з метою забезпечення примусового видворення, з поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, с. Журавичі, вул. Перемоги, 27, Ківерцівського району Волинської області, терміном до шести місяців.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права відповідач, просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на ч.5 ст.26 та ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" вказує, що примусовому видворенню за рішенням суду підлягають іноземці та особи без громадянства, які, зокрема, не виконали у встановлений строк рішення про примусове повернення. А так як, у матеріалах справи відсутні як докази прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення з України громадянки ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3, так і докази вручення їй вказаного рішення, на разі відсутні підстави для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом. Також апелянт зазначає про порушення позивачем процедури реадмісії, визначеної Законом України від 03.09.2008 року «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_2 Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав».

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надійшло.

До початку судового засідання відповідачем (апелянтом) подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності її представника.

Позивач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, хоча судом вжито всіх заходів для належного повідомлення учасника справи про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2017 року громадянка ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3 була затримана прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Мамалига», на напрямку 909 прикордонного знаку, територія м.п. Ванчіківці Новоселицького району Чернівецької області, за спробу незаконного перетину державного кордону України з Румунією поза встановленими пунктами пропуску, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 17.12.2017 року (а.с. 6) та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 17.12.2017 року (а.с. 7).

Під час складання вказаних протоколів було залучено перекладача, який ознайомив громадянку ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3 зі змістом останніх зрозумілою їй мовою, що підтверджується її підписом.

Листами від 17.12.2017 року № П/27-15230 та №27/15229 відповідач повідомив про вказану подію Посольство ОСОБА_2 Республіки В'єтнам у Києві, Міністерство закордонних справ України, керівника Чернівецької місцевої прокуратури Чернівецької області та заступника прокурора Чернівецької області.

Враховуючи, що відповідач була затримана в межах контрольованого прикордонного району під час спроби незаконного перетину державного кордону, незаконно перебувала на території України без відповідних документів та коштів, необхідних для виїзду за її межі, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом щодо примусового видворення останньої та її затримання з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для ідентифікації особи та забезпечення примусового видворення за межі України.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки громадянка ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3 є порушником законодавства України з прикордонних питань.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_4 України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Статтею 30 вказаного Закону визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України.

Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст.26 Закону №3773-VI.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону №3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону №3773-VI).

Відповідно до пункту 1.6. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150) підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини, а саме:

- прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення, яке відповідає усім вимогам чинного законодавства та встановленій формі;

- ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення.

Однак, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції факт прийняття позивачем рішення про примусове повернення відповідача до країни походження не встановлювався.

У матеріалах адміністративної справи рішення про примусове повернення відповідача до країни походження, а також його копія відсутні.

Тобто, в даному випадку матеріали справи не містять жодних доказів дотримання позивачем встановленої процедури примусового повернення особи до країни походження чи до третьої країни, і враховуючи відсутність рішення про примусове повернення відповідача до країни походження та докази вручення вказаного рішення самому відповідачу, судова колегія не вбачає підстав вважати, що в даному випадку мав місце і факт ухилення громадянки ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3 від виконання рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду з території України, а тому приходить до переконання, що у відповідності до ст.30 та частин 1 і 5 ст.26 Закону №3773-VI застосування до неї в даному випадку примусового видворення є не припустимим.

Більше того, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Законом України від 03.09.2008 року «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_2 Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав» ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_2 Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану в м.Нью-Йорку 25.09.2007 року.

Процедура реадмісії громадян ОСОБА_2 Республіки В'єтнам визначена нормами ст.4 цієї Угоди, якою закріплено, що запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації.

Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати.

Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій Договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Конкретне застосування процедури реадмісії визначено Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 лютого 2015 року № 158.

Відповідно до пункту 1 розділу ІХ Інструкції, у разі встановлення відповідними імплементаційними (виконавчими) протоколами до міжнародних угод про реадмісію іншого порядку реадмісії, ніж той, що встановлений у цій Інструкції, застосовуються положення, визначені цими протоколами.

Згідно з частиною 1 статті 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів в обгрунтування рішення позивача про необхідність застосування до відповідача в даному випадку саме процедури примусового видворення.

Під час апеляційного перегляду даної справи позивачем також не наведено належних підстав для примусового видворення відповідача.

Щодо вимоги позивача про затримання відповідача з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, то колегія суддів, з огляду на відсутність доказів прийняття позивачем рішення про примусове повернення відповідача та ухилення останнього від його виконання, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи наведені обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним, а тому не підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20.12.2017 року підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні заявленого позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу громадянки ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_2 Республіки В'єтнам Тран ОСОБА_3 про примусове видворення та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні скасувати.

Ухвалити нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5