Справа № 686/18292/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/18292/17

Головуючий у 1-й інстанції: Стефанишин С.Л.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

07 лютого 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Тернопіль Департаменту патрульної поліції України на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м.Тернопіль Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2017 року позивач звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Управління патрульної поліції у м.Тернопіль Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не зявилися.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про що суд апеляційної інстанції 23 січня 2018 року прийняв протокольну ухвалу про перехід з відкритого судового засідання до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, постановою інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3, серії БР № 465186 від 09 вересня 2017 року на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн., оскільки він 09 вересня 2017 року о 20 год.45 хвилин, керуючи транспортним засобом марки MERSEDES -BENS ML-350 державний номерний знак НОМЕР_1 рухався по автодорозі СТРИЙ-Знамянка та при перестроюванням не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п.9.2 "б" ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваною постановою, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази, які б підтверджували вину позивача в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За змістом п. 9.2 "б" ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Адміністративна відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, наступає, зокрема, у разі порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис, колегія суддів дійшла висновку, що він не містить зафіксованого факту вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем будь - яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем суду не було надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та протиправність постанови від 09 вересня 2017 року серії БР № 465186 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу 425 грн за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

ОСОБА_3, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 284 КУпАП встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень.

Тобто, суд першої інстанції при розгляді позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення та прийнятті рішення по справі мав керуватися нормами КАС України, а не КУпАП, як це випливає із змісту оскаржуваного рішення суду, так як в даному випадку судом не встановлюється відсутність або наявність вини позивача, а розглядаються дії відповідача по прийняттю певного рішення, тобто саме в аспекті протиправності чи правомірності дій відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведені вище норми законодавства, суд апеляційної вважає, що повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання про закриття провадженнясправи про адміністративне правопорушення не правильно застосував норми процесуального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає в цій частині скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення, яким в задоволенні позовної вимоги позивача про закриття справи про адміністративне правопорушення відмовити.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Тернопіль Департаменту патрульної поліції України задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м.Тернопіль Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення скасувати.

В цій частині прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про закриття справи про адміністративне правопорушення відмовити.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5