Справа № 804/12013/13-а
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: суддів:Олійника В. М. Павловського Д. П., Турлакової Н. В.
за участі секретаря судового засідання:Лісна А. М.
позивача представника відповідача-2 Нікітенка Є. В. Троценка В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
12.09.2013 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до відповідача-1: Криворізької квартирно-експлуатаційної частини району, відповідача-2: Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. За результатами судового розгляду якого було замінено первинного відповідача-2 з Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України на Міністерство оборони України та прийнята постанова від 19.11.2013 року про його часткове задоволення та визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо незабезпечення ОСОБА_1 житлом відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України», зобов`язання Міністерства оборони України забезпечити житлом ОСОБА_1 за рахунок коштів з Державного бюджету України, а у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та обґрунтував їх таким чином, як про це описано вище.
Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник відповідача-2 не заперечував проти задоволення розглядуваної заяви та проти виплати заявнику належної йому суми грошової компенсації згідно з черговістю її отримання.
Заслухавши думки позивача та представника відповідача-2, проаналізувавши обставини справи та доводи позивача, викладені в поданій заяві, суд прийшов до висновку про те, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне.
Позивач 10.02.2014 року направив цей виконавчий лист до Державної виконавчої служби України. Проте його не було виконано через неможливість виконати рішення без участі боржника (ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у чинній на момент виконання рішення суду від 19.11.2013 року редакції), у зв`язку з чим виконавче провадження було закінчено з поверненням виконавчого документу досуду, який його видав (п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у чинній на момент виконання рішення суду від 19.11.2013 року редакції). Це підтверджується наявною в матеріалах справи копією постанови державного виконавця від 15.09.2014 року.
Тобто на даний час заява позивача розглянута Європейським судом з прав людини 12.10.2017 року та наразі перебуває у Комітеті Міністрів Ради Європи для нагляду за його виконанням разом з іншими подібними рішеннями, про що зазначалось вище.
Водночас, враховуючи, що 02.09.2015 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 728, якою затверджений Порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, позивач вирішив отримати передбачену у цьому порядку грошову компенсацію. У зв`язку із цим, 17.06.2017 року ним разом з дружиною ОСОБА_2 була направлена за належністю до військової частини НОМЕР_1 нотаріально засвідчена заява (згода) на отримання грошової компенсації за належне для нього та його сім`ї житлове приміщення, копія якої міститься в матеріалах справи.
Також рішенням виконавчого комітету Центрально-міською районною у місті ради «Про надання дозволу батькам, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на вчинення правочину щодо отримання від імені малолітніх дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення» від 16.08.2017 року було вирішено надати дозвіл батькам дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вчинення правочину щодо отримання від імені малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в установленому діючим законодавством України порядку, грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та зобов`язано батьків зазначених дітей використати грошову компенсацію на покращення житлових умов цих дітей, шляхом укладення на їх ім`я договору купівлі-продажу (міни) нерухомого майна або його частки, та надати до виконавчого комітету районної у місті ради копію цього договору, копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майн, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, протягом трьох місяців з дня отримання компенсації.
Відтак, відповідно до пунктів 3, 4, 5, 7, 8 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
У разі використання військовослужбовцем та/або членами його сім`ї права на приватизацію раніше наданого жилого приміщення у неповному обсязі загальна площа жилого приміщення, яка підлягає компенсації, зменшується на площу, яка була безоплатно передана з державного житлового фонду у приватну власність військовослужбовця та/або членів його сім`ї.
У разі отримання військовослужбовцем з державного житлового фонду жилого приміщення для постійного проживання, яке не приватизовано ним та/або членами його сім`ї, і його подальшого перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та/або включені до списків осіб, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень, загальна площа житла, яка підлягає компенсації, зменшується на загальну площу житла, що перебуває у користуванні військовослужбовця та членів його сім`ї.
Черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.
21.06.2017 року на засіданні Житлової комісії військової частини-польова пошта НОМЕР_3 в м. Кривий Ріг прийняте рішення про виділення позивачу разом з сім`єю залишкової суми грошової компенсації у розмірі 137258,55 грн., що підтверджується копією повідомлення, що міститься в матеріалах справи.
Через тривале невиконання рішення Житлової комісії щодо надання компенсації 04.10.2017 року на адресу Міністерства оборони України було направлено заяву та скаргу щодо сприяння отриманню позивачем та його сім`єю грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, на яке вони погодилися для виконання рішень судів України до вирішення питання у Європейському суді з прав людини у сумі 137258,55 грн. Але відповіді від Міністерства оборони України не було.
01.11.2017 року на адресу позивача надійшло повідомлення Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України за вих. № 303/4/2105, в якому повідомлялось, що кошти на виплату грошової компенсації за належне для отримання позивачем жиле приміщення не виділялись, а на інші відділи було виділено кошторисні призначення в сумі 30,00 млн. грн., копія цього повідомлення міститься в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
У ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України показує, що для зміни порядку і способу його виконання необхідні такі підстави: обставини, що ускладнюють виконання та обставини, які роблять виконання неможливим. Тобто, за їх наявності закон надає можливість для вжиття адміністративним судом нових заходів, направлених на виконання рішення. І головне, що ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.
Відтак, спосіб і порядок виконання судового рішення як стадії мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.
Під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. А за заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду заявник фактично просить суд змінити суть судового рішення, яким присуджена до стягнення певна сума грошей, змінити спосіб захисту.
У свою чергу у ст. 245 КАС України передбачені рішення, які може прийняти суд, зокрема у п. 6 ч. 2 ст. 245 КАС України зазначено про прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. При цьому у пунктах 1 4 цієї статті визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Аналіз вищевикладеного показує, що зазначені правові норми гарантують право особи на звернення за захистом її порушених прав, свобод чи інтересів суб`єктами владних повноважень і визначають підстави, форми та способи захисту цих прав.
Що стосується розподілу судових витрат, то суд зазначає, що на момент звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення 14.12.2017 року Законом України «Про судовий збір» у редакції станом на 08.07.2017 року не передбачалась необхідність сплати судового збору. Тому заявник на підставі п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не сплачував судовий збір за подання заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення, а відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 248, 378 КАС України, суд, -
Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення для поліпшення житлових умов в сумі 321933, 69 грн. (триста двадцять одна тисяча дев`ятсот тридцять три гривні 60 копійок), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення» від 02.09.2015 року № 728.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 22 січня 2018 року.

Судді (підписи) В.М. Олійник

< Список >

Д.П. Павловський

Н.В. Турлакова

Ухвала не набрала законної сили

22 січня 2018 року.

Суддя В.М. Олійник

З оригіналом згідно.

Суддя В.М. Олійник