Справа № 2а-11333/11/2670
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року Справа № 2а-11333/11/2670

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на додаткову постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року у справі:

за адміністративним позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Державної фіскальної

служби у м. Києві

про: визнання дій протиправними

та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною відмови відповідача в наданні позивачу невикористаної щорічної відпустки за 2010 рік;

- зобов'язання відповідача надати позивачу невикористану щорічну відпустку за 2010 рік та виплатити матеріальну допомогу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року, позовні вимоги було задоволено.

07.12.2011 р. позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме: 40 000,00 грн. витрат на правову допомогу та 3,40 грн. державного мита, і зобов'язання відповідача подати звіт про виконання постанови суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року, позивачу було відмовлено у задоволенні зазначеної заяви.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 грудня 2016 року рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

За результатами нового розгляду зазначеної заяви 13 грудня 2017 року Окружним адміністративним судом м. Києва постановлено ухвалу про відмову в її задоволенні в частині щодо відшкодування витрат на правову допомогу та зобов'язання відповідача подати звіт про виконання постанови, а також ухвалено додаткову постанову, якою задоволено заяву позивача в частині щодо відшкодування витрат, понесених на сплату судового збору (державного мита) у розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з додатковою постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення, посилаючись на те, що при ухваленні судом першої інстанції рішення по суті позовних вимог, заявлених у цій справі, адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.

З цих та інших підстав, апелянт вважає, що додаткова постанова суду першої інстанції є не обґрунтованою та ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви позивача.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ст. 310 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткова постанова суду - без змін з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що ухвалюючи оскаржувану додаткову постанову, суд першої інстанції керувався ст. 168 КАС України у редакції, яка була чинною на момент її прийняття, та виходив з того, що при зверненні до суду з адміністративним позовом у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3,40 грн., а тому, оскільки при задоволенні його позовних вимог понесені ним судові витрати не були розподілені судом, то вказана сума судового збору підлягає присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України у редакції, яка була чинною на момент постановлення судового рішення у цій справі (далі - КАС України) та Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 р. № 7-93 у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з адміністративним позовом у цій справі (далі - Декрет КМУ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 3 ч. 1 ст. 168 КАС України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з пп. «б» п. 1 ст. 3 Декрету КМУ із скарг за неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян, сплачується державне мито в розмірі 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Пунктом 5 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України у редакції, чинній станом на момент звернення позивача з адміністративним позовом у цій справі, було встановлено неоподатковуваний мінімум доходів громадян у розмірі 17,00 грн.

Отже, розмір державного мита (судового збору) за подання позовної заяви у цій справі становить 0,2 х 17 = 3,40 грн., що й було сплачено позивачем при зверненні до суду /Т.1 а.с.3/.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що при вирішенні адміністративного позову по суті заявлених позовних вимог судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 168 КАС України в редакції, чинній на момент ухваленні судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення, є достатньою та необхідною правовою підставою для ухвалення додаткової постанови.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в частині щодо розподілу понесених ним витрат на сплату державного мита (судового збору) у розмірі 3,40 грн.

Доводи апелянта про те, що при ухваленні судом першої інстанції рішення по суті позовних вимог, заявлених у цій справі, адміністративний позов було задоволено в повному обсязі, є необґрунтованими, оскільки, як встановлено вище, при вирішенні позовних вимог по суті розподіл судових витрат судом здійснено не було.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права та ухвалено оскаржувану додаткову постанову з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України у редакції, чинній на теперішній час, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а додаткова постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТВНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а додаткову постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Рішення виготовлено 07 лютого 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: