Справа № 235/5863/17
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/235/24/18
Справа № 235/5863/17
Р І Ш Е Н Н Я
15 лютого 2018 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі головуючої судді Величко О.В.,
при секретарі Долгопольської А.В.
за участю представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську
адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Красноармійського обєднаного управління ПФУ в Донецькій області, про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,-
Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Красноармійського обєднаного управління ПФУ в Донецькій області, про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що є отримувачем пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААИ № 495940, виданим ПФУ 19.05.2015 року. З грудня 2014 року взята на облік в Красноармійському ОУПФУ як отримувач пенсії за віком 09.06.2017 року позивач зареєструвала своє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. У червні 2016 року позивач особисто звернулась до відповідача із заявою про виплату пенсії за фактичним місцем проживання. Проте відповідачем з серпня 2017 року було припинено виплату пенсії. Вважає дії відповідача щодо припинення їй виплати пенсії такими, що порушують її конституційні права. Просить визнати протиправними дії Красноармійського ОУПФУ щодо зупинення виплати пенсії за віком з серпня 2017 року; зобовязати відповідача поновити виплату пенсії за віком з серпня 2017 року.
Позивач, представник позивача в судове засідання не зявились, просили справу слухати у його відсутність.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в наданих запереченнях пояснив, що виплата пенсії тимчасово не проводиться з серпня 2017 року, оскільки за результатами синхронізації баз управління (АСОПД) та бази УСЗН ( абаза переміщених осіб з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, затвердженого ПКМУ від 01.10.2014 року № 509), немає можливості поновити виплату пенсії. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що пенсія дійсно була припинена, але з квітня 2017 року. Рішення щодо припинення виплати пенсії ОУПФУ не приймалось. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.
Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером ( а. с. 12), перебуває на обліку у відповідача з 17.12.2014 року та отримує пенсію за вислугу років( а.с. 23,36).
З 17.12..2014 року перебувала на обліку у відповідача як внутрішньо-переміщена особа, а 21.06.2017 року звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії з 01.04.2017 року у звязку зі зміною місця реєстрації. ( а. с. 36).
Як вбачається з довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 18.10.2017 року позивачці було припинено виплату пенсії з квітня 2017 року( а. с. 33).
Спірним у даній справі є правомірність припинення відповідачем виплати пенсії позивачу.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Відповідно ст. 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
У статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;
3)у разі смерті пенсіонера;
4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5)в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону України поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Суд при цьому зазначає, що Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає підставу припинення або зупинення пенсійних виплат скасування довідки внутрішньо-переміщеної особи в звязку з відсутністю цієї особи на місцем проживання, вказаним в довідці, відсутність особи за місцем проживання, зазначеним в довідці тощо.
Отже, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення та лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058.
В порушення вищезазначених норм пенсійним органом рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу з не приймалось.
Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки з березня 2016 року позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав, а інформація органів соціального захисту не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1058.
Відповідно до ст. 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.
З огляду на зазначене, постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач, а саме № 506 від 01.10.2014 року Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції; № 637 від 05.11.2014 року Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції; № 595 від 07.11.2014 року Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, є підзаконними нормативно-правовими актами, які не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено законами - тобто нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Суд також звертає увагу на положення ст. 1 Конвенції, ст. 1 додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( Париж 20.111.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення ст. 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Оцінюючи спірні правовідносини суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообовязковими соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року № 3477-1У.
Як зазначив Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Пічку проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, попрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами і свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору, шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, не приймаючи відповідного рішення про припинення виплати пенсії відповідно до ст. 49 Закону № 1058, припиняючи виплату пенсію позивачу , відповідач діяв не у спосіб, що визначений Конституцією України та законами України, тому вимоги позивача про визнання дій щодо припинення виплати пенсії протиправними та зобовязання поновити виплату пенсії за період з 01.08.2017 року.
Решта позовних вимог про зобов»язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачеві з 01.08.2017 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів- у межах суми стягнення за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись Законом України « Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2,3,9,10,14,123, 241-246,250,255, 382 КАС України,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Красноармійського обєднаного управління ПФУ в Донецькій області, про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_2 з Державного бюджету Україна судові витрати судовий збір у розмірі 640 грн.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення пенсії за один місяць.
Зобов»язати Красноармійське Об»єднане Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області подати звіт про виконання судового рішення протягом місяця з моменту набуття ним законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 16 лютого 2018 року.

Суддя: