Справа № 607/7165/17
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2018 Справа №607/7165/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря Зубко О.Я.

учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області про визнання дій неправомірними, зобов»язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 листопада 2011 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він має статус дитини війни і на нього поширюються державні соціальні гарантії передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни», зокрема передбачене ст. 6 Закону право на підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.02.2011 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 року зобов»язано відповідача здійснити нарахування та виплату йому підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 18.07.2010 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум. Вказані виплати він отримував лише до листопада 2011 року, що підтверджується повідомленнями про перерахунок пенсії. В подальшому зазначене рішення суду відповідачем не виконується та починаючи з 01.11.2011 року він отримує підвищення до пенсії у фіксованому розмірі, який є меншим аніж 30% мінімальної пенсії за віком. Вказані дії Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області позивач вважає неправомірними, такими що суперечать вимогам чинного законодавства та усталеній практиці Європейського суду з прав людини. Із зазначеного приводу він неодноразово звертався до відповідача шляхом написання різного роду заяв, а також через стан здоров»я, необхідність періодичного лікування пропустив законодавчо встановлений строк на звернення до суду. Враховуючи викладене просить поновити йому пропущений строк на звернення до суду та задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник відповідача відносно позову заперечив та просить у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Вказав, що позивач не звертався до відповідача із заявою про перерахунок та виплату підвищення до пенсії як дитині війни, оскільки ним було подано заяву щодо зазначення складових елементів, пенсії, яку він отримує. Вказана заява була розглянута відповідачем в порядку Закону України «Про звернення громадян» із наданням позивачу запитуваної інформації.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також йому виплачується надбавка до пенсії як особі, яка має статус дитини війни, що підтверджується пенсійним посвідченням № та повідомленнями Головного управління ПФУ у Тернопільській області про перерахунок пенсії.

У відповідності до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.02.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 року зобов»язано ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду в Тернопільській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 18.07.2010 року виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум.

Листом №711/М-11 від 30.12.2016 року у відповідь на звернення позивача ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду в Тернопільській області повідомило ОСОБА_1 про те, що він отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» . Розмір грошового забезпечення для призначення пенсії складає 2183, 20 грн., а сааме: 740,00 грн.-посадовий оклад; 60,00 грн.- оклад за військове звання; 320,00 грн.- процентна надбавка за вислугу років 35%; 259,00 грн.- надбавка льотному складу при виконанні польотів 35%; 111,00 грн.- надбавка за умови режимних обмежень 15%; 59,20 грн.-надбавка за кваліфікацію 8%; 560,00 грн.- надбавка за особливо важливі завдання 50%; 74,00 грн-премія 10%. Розмір пенсії становить 1959 грн., а саме: 1746, 56 грн.-основвний розмір пенсії(80% від грошового забезпечення); 611,30 грн.- підвищення за постановою КМУ №355; 66,43 грн.- надбавка як дитині війни; 9,17 грн.- доплата до розміру пенсії зафіксована індексація; 179,36 грн.-доплата до розміру пенсії зафіксована індексація( з 01.10.2012).

Відповідно до листа відповідача №180/М-11 від 24.05.2017 року в період з 01.01.2017 року по 31.05.2017 року розмір пенсії ОСОБА_1 складав 2612,82 грн. в тому числі: основний розмір пенсії-1746,56 грн.; надбавка дитині війни-66,43 грн.; підвищення за постановою КМУ 2012 №355-611,30 грн.; доплата до розміру зафіксованої індексації-9,17 грн.; доплата до розміру зафіксованої індексації(з 01.10.2012)-179,36 грн.

Стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» №2195-IV від 18.11.2004 року в редакції від 19.06.2011 року передбачала, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» № 3491-VI від 14.06.2011 було доповнено прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» пунктом 4 наступного змісту: «установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».

На виконання зазначених приписів закону 28.12.2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Пунктом 4 зазначеної постанови у первинній редакції було передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 року внесено зміни до постанови № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» та викладено частину 1 пункту 4 постанови у наступній редакції: «Установити, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66,43 гривні».

Законом України № 76-VIII від 28.12.2014 року внесено зміни до частини першої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відповідно до яких дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, розмір підвищення, яке виплачується особам, що мають статус дитини війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, визначається та встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, зі змінами встановлено, що норми і положення, серед іншого, статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Як встановлено судом, починаючи з 01.01.2012 року нарахування та виплата позивачу підвищення до пенсії за вислугу років як дитині війни здійснюється відповідачем у розмірі, визначеному у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, в період з 01.11.2011 року по 30.11.2013 року у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність, а з 01.12.2013 року до моменту звернення до суду у розмірі 66,43 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про перерахунок пенсії

Відповідно до ст. 117 Конституції України постанови Кабінету Міністрів України є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин суд враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

За таких обставин, суд вважає, що нарахування та виплата позивачу підвищення до пенсії як дитині війни, починаючи з 01.11.2011 року здійснюється відповідно до положень Бюджетного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», які не визнані не конституційними та не скасовані, і в яких чітко вказаний порядок розрахунку вказаного підвищення до пенсії.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є не обгрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає.

Керуючись ч.2 ст.11, ст.ст. 17, 50, 72, 86, 99, 100, 158, 160, 162, 163, 186, 244-2 ч.1 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.19, 46, 95, 117 Конституції України, ст.6,7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» №2195-IV від 18.11.2004 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області про визнання дій неправомірними, зобов»язання здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 листопада 2011 року -відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_4