Справа № 809/214/18
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"09" лютого 2018 р. справа № 809/214/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Скільський І.І., перевіривши матеріали позовної заяви Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Локомотив ІФ" до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради «Про оренду та безоплатне користування (позичку) об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська» №31-3 від 28.01.2016 в частині доповнення переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська нежитловими приміщеннями в будинку по вул.Вовчинецькій, 170, -

В С Т А Н О В И В:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Локомотив ІФ" звернулося в суд з позовною заявою до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради «Про оренду та безоплатне користування (позичку) об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська» №31-3 від 28.01.2016 в частині доповнення переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська нежитловими приміщеннями в будинку по вул.Вовчинецькій, 170.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем безпідставно віднесено нежитлове приміщення за адресою: вул. Вовчинецька, 170, м.Івано-Франківськ до комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська, оскільки воно є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку, яке забезпечує належне функціонування житлового комплексу та є спільною власністю жильців цього будинку. Крім того, через допоміжне приміщення, яке знаходиться на першому поверсі будинку по вул.Вовчинецькій, 170, проходять комунікації будинку, а тому учасників Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Локомотив ІФ" позбавлено можливості здійснення ремонту комунікацій будинку.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з’ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, в спорах фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін “суб’єкт владних повноважень” визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб’єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 вказаного Кодексу).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Правовий статус рад визначено Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні”, зі змісту статті 10 якого встановлено, що ради є органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси відповідних територіальних громад та здійснюють повноваження, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, виконавчі органи місцевого самоврядування (виконавчі комітети, відділи, управління, тощо) діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно зі частинами 3 та 5 статті 16 цього Закону матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об’єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб’єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

У правовідносинах, з приводу яких виник спір, відповідач – Івано-Франківська міська рада, діє як власник відповідних об'єктів комунальної власності у порядку, встановленому законом.

Таким чином, предметом спору у даній справі є захист права власності, порушеного відповідачем, а доведення позивачем неправомірності дій відповідача є спором про доведення права на таке майно. Зважаючи на те, що позивач в своїй позовній заяві заявляє право на майно, то фактично існує спір про право на це майно.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій та зобов’язання до вчинення дій не є публічно-правовими, оскільки предметом такого спору є захист права власності, права володіння, користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна, тобто, має місце спір приватно-правового характеру, що в свою чергу виключає можливість його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі “Сокуренко і Стригун проти України” (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін “встановленим законом” у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, “що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом” [див. рішення у справі “Занд проти Австрії” (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза “встановленого законом” поширюється не лише на правову основу самого існування “суду”, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, “встановленим законом”, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв’язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов’язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.

Враховуючи наведене, у разі прийняття суб’єктом владних повноважень рішення про списання з балансу житлових будинків відповідних приміщень та віднесення його до комунальної власності, подальше оспорювання юридичною особою правомірності набуття права на спірний об’єкт повинно вирішуватися у порядку господарського судочинства.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що справа з позовною вимогою про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради «Про оренду та безоплатне користування (позичку) об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська» №31-3 від 28.01.2016 в частині доповнення переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська нежитловими приміщеннями в будинку по вул.Вовчинецькій, 170, відноситься до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 170, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Локомотив ІФ" у відкритті провадження в адміністративній справі №809/214/18 за позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської міської ради «Про оренду та безоплатне користування (позичку) об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська» №31-3 від 28.01.2016 в частині доповнення переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська нежитловими приміщеннями в будинку по вул.Вовчинецькій, 170.

Роз’яснити Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Локомотив ІФ», що даний спір відноситься підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Повторне звернення до адміністративного суду з такою ж позовною вимогою, щодо якої постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п’ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п’ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суддя Скільський І.І.