Справа № 826/26009/15
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Ісаєнко Ю.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року, що прийнята у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області, за участю третьої особи: Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення та визнання протиправними дій,,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним проведення невиїзної документальної планової перевірки позивача за період з 01.01.2012 по 31.12.2013;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.12.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач не мав права на проведення документальної перевірки позивача, а висновки про заниження позивачем податкового зобов'язання є необґрунтованими.

Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на правомірність проведення податкової перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з неприбуттям 30.01.2018 у судове засідання учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконання плану-графіку документальних перевірок фізичних осіб-суб'єктів господарської діяльності на 2014 рік, згідно наказу від 24.06.2014 №1024 ДПІ у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області призначено з 07.07.2014 планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання податкового та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2012 по 31.12.2013.

Копію наказу від 24.06.2014 №1024 та повідомлення від 24.06.2014 №32/23-01-17-0225 про проведення перевірки вручено позивачу під особистий підпис 24.06.2014.

Позивач листами від 04.07.2014 №5265/10-1 та від 05.09.2014 №6832/10-1 повідомив контролюючий орган про втрату частини бухгалтерської документації, що підтверджує показники, відображені у податковій звітності за період, що підлягає перевірці. У зв'язку із цим, позивач просив відповідача перенести терміни проведення планової перевірки.

У зв'язку із викладеним, відповідачем 07.07.2014 складено акт про неможливість проведення перевірки №172/23-01-17-01/НОМЕР_1 та зобов'язано позивача відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів, починаючи з 07.07.2014.

Наказом ДПІ у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області №1083 від 07.07.2014 перенесено терміни проведення перевірки ФОП ОСОБА_4 до дати отримання документів або забезпечення до них доступу.

Вказаний наказ №1083 отримано за представником позивача за довіреністю що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 12).

Наказом ДПІ у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області №1678 від 13.10.2014 «Про внесення змін до наказу ДПІ у м. Черкасах від 24.06.2014 №1024» змінено статус перевірки з виїзної на невиїзну та відновлено проведення перевірки в терміни з 13.10.2014 по 24.10.2014.

Копія зазначеного наказу №1678 отримана представником за довіреністю «Мельник» (т. 1 а.с. 122).

За результатами проведеної перевірки відповідачем 31.10.2014 складено акт №245/23-01-17-01/НОМЕР_1, згідно висновків якого за позивачем встановлено порушення п.п. 44.1, 44.6 статті 44, ст. 138, абз. 2 п. 167.1 статті 167, п. 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК), у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2012-2013 роки на загальну суму 1 669 693,21 грн.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем 15.12.2014 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 504 539,82 грн, у тому числі за основним платежем у розмірі 1 669 693,21 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 834 846,61 грн.

Вважаючи дії по проведенню перевірки протиправними, а податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивачем не надано жодних пояснень та документального підтвердження витрат, які відображені у податкових деклараціях та розрахунках по податках та інших обов'язкових платежах до бюджету та державних цільових фондів за перевіряємий період. Також суд зазначив, що процедуру проведення перевірки ФОП ОСОБА_4 розпочалась до зняття позивача з обліку у ДПІ у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області, а тому працівниками контролюючого органу при призначені та проведенні перевірки позивача дотримано вимоги чинного податкового законодавства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним проведення невиїзної документальної планової перевірки.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно частин першої, п'ятої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у даній справі позивач просить визнати протиправним виключно проведення, а не призначення невиїзної документальної планової перевірки. Тому, доводи про необґрунтованість видачі відповідачем відповідних наказів про призначення планової, позапланової перевірки судом не приймаються, оскільки ці накази не є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Зі змістом пункту 77.4 статті 77 ПК про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Як зазначалося, накази про призначення перевірки, про перенесення перевірки, про зміну її статусу з виїзної на невиїзну направлено та отримано позивачем завчасно.

Відповідно до пункту 10.14 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (далі - Порядок №1588) після зняття платника податків з основного місця обліку в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням платник податків продовжує перебувати на обліку в такому органі з ознакою обліку за неосновним місцем обліку, а контролюючий орган стосовно платника податків продовжує адмініструвати податки, збори у частині завершення процедур такого адміністрування до: закінчення документальної перевірки та узгодження сум грошових зобов'язань за її результатами, якщо перевірка була розпочата або призначена та контролюючий орган вже повідомив платника податків про її проведення;

Слід відмітити, що зазначена норма стосується призначення, повідомлення та початку здійснення документальних перевірок загалом, тобто і виїзних і невиїзних. Зміна статусу перевірки з виїзної на невиїзну, що мала місце у даній справі, не свідчить про те, що було призначено нову документальну перевірку. Таким чином, до узгодження сум грошових зобов'язань та завершення документальної перевірки, що була призначена на час перебування позивача на податковому обліку у відповідача, останній вправі провести таку перевірку, винести відповідне рішення за її результатами.

Беручи до уваги викладені норми, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність проведення відповідачем оскаржуваної податкової перевірки позивача.

Щодо позовних вимог в частини скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.12.2014.

Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК платниками податку (на доходи фізичних осіб) є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об'єктом оподаткування (податком на прибуток фізичних осіб) резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК базою оподаткування (податком на прибуток фізичних осіб) є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду <…>.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 ст. 177, п. 178.3 ст. 178 ПК об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

За змістом пункту 177.4 статті 177 ПК до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.11 статті 14 ПК витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пункту 3 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК. Так, згідно з положеннями п. 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У справі, що розглядається, встановлено, що жодних первинних документів на підтвердження понесення витрат у перевіряємий позивач до перевірки не надав. При цьому, ОСОБА_4 стверджує, що всю фінансову документацію у нього було викрадено 01.07.2014 у зв'язку із чим ним подано відповідну заяву до правоохоронних органів.

Згідно пункту 44.5 статті 44 ПК у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

На виконання вимог наведеної статті, позивач 04.07.2014 повідомив відповідача про втрату частини бухгалтерських документів.

Згідно абзацу другого пункту 44.5 статті 44 ПК платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачем вчинялися дії щодо відновлення втраченої первинної документації у встановлений ПК 90-денний (трьохмісячний) строк. Надані до суду акти звірки взаємних розрахунків, оборотно-сальдові відомості та аналізи рахунків, здійснені позивачем, висновок експертизи не є первинними документами, що підтверджують показники податкової звітності у розумінні статті 44 ПК та Закону №996-XIV.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Беручи до уваги, що у встановлений законом строк позивач не відновив втрачені документи та не надав докази неможливості їх відновлення, то, згідно наведених вимог пункту 44.6 статті 44 ПК відповідач вірно вважав, що ці документи були відсутні у позивача на час складення податкової звітності, а отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення про донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб є правильним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не було встановлено «фіктивності» операцій позивача з його контрагентами, судом апеляційної інстанції відхиляється, оскільки у даній справі підставою для висновку контролюючого органу про заниження позивачем податкового зобов'язання слугувало не встановлення «фіктивності» певних операцій, а відсутність у позивача будь-яких первинних документів, які є підставою для податкового обліку.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Ю.А. Ісаєнко