Справа № 806/1720/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 Київ К/9901/3602/17 К/9901/3605/17 806/1720/16
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.

за участю представників:

від позивача: Евіна А.К. - за дов. від 15.11.2017р. №59

від відповідача: Борисюк Т.В. - за дов. від 02.02.2018р. №1095/5/06-30-10-02

Байдали І.Г. - за дов. від 02.02.2018р. №1091/5/06-30-10-02

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Головинський граніт», Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року (суддя: Шуляк Л.А.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року (судді: Шидловський В.Б., Мацький Є.М., Шевчук С.М.) у справі № 806/1720/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Головинський граніт» до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Імір» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.08.2016 р.,

у с т а н о в и в :

13 вересня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Головинський граніт» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 26.08.2016 р. про визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями 3802774 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 950694 грн., з мотивів безпідставності його прийняття.

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 02 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, позовні вимоги задовольнив частково, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 26.08.2016 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 1313246 грн. 00 коп. (за податковим зобов'язанням - 1070067 грн., штрафні (фінансові) санкції) - 243179 грн.) В решті позову відмовив.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі акту позапланової виїзної документальної перевірки Товариства від 19.05.2016 року № 1/06-30-07-22 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за податковим зобов'язанням 3802774 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 950694 грн. Правовою підставою збільшення суми податкового зобов'язання спірним податковим повідомлення-рішенням зазначені норми п.44.1 ст.44, п.152.1 ст.152, п.138.2, пп.138.10.3 п.138.10 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України. Підставою застосування штрафних фінансових санкцій зазначені абз.1 п.123.1 ст.123 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги та частково скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що надані позивачем документи по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Імір» в силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) є первинними документами та мають всі необхідні обов'язкові реквізити, розкривають зміст господарських операцій, доводять, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту. Придбання Товариством (позивачем у справі) послуг по виготовленню гранітних виробів із давальницької сировини є необхідною умовою здійснення господарської діяльності та спрямоване на одержання доходу від реалізації гранітних виробів. Господарські операції Товариства з його контрагентом належним чином відображені позивачем у податковому обліку та правомірно включено до витрат, пов'язаних з оплатою послуг з виготовлення гранітних виробів Товариством з обмеженою відповідальністю «Імір» у 2013-2014 роках.

Відмовляючи в задоволені частини позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що факт завищення Товариством значення у рядку 27 податкової декларації з податку на прибуток мав місце, а тому в силу дії пп. 54.3.2, п.54.3 ст.54 ПК України та згідно з п.123.1 ст.123 ПК України, контролюючим органом правомірно зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток на 2 732 707,00 грн. та застосовані штрафні санкції.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року скасувати, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року змінити в частині незадоволених позовних вимог позивача та постановити нове рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.08.2016 р. в повному обсязі.

Доводами касаційної скарги Товариство наголошує, що помилкове декларування платником надмірних сум, зокрема, завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток, не може вважатися грошовим зобов'язанням, яке повинно обчислюватися у відповідності з вимогами податкового законодавства та містити такі обов'язкові елементи, як об'єкт та базу оподаткування. Отже, на думку позивача, у випадку коли у товариства наявне від'ємне податкове зобов'язання з податку на прибуток («- 245164 грн.»), тобто відсутнє зобов'язання до сплати, зазначення більшого розміру (« - 2732707 грн.») від'ємного значення з податку на прибуток при обчисленні податкового зобов'язання, не створює обов'язку зі сплати податку. Вважає що працівниками Товариства допущена суто технічна помилка.

Відповідач у відзиві на позов та його представники під час касаційного розгляду справи проти доводів касаційної скарги товариства заперечують, просять залишити її без задоволення, а судові рішення в частині відмови у позові без змін.

Відповідач, не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення судів та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В касаційній скарзі податковий орган зазначає, що наявність кредиторської заборгованості по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Імір» свідчить про недоведеність позивачем фактично понесених витрат, які пов'язані з господарською діяльністю. Крім того, відповідач стверджує, що відсутність складського обліку ставить під сумнів фактичне оприбуткування на складі готової продукції Товариством (позивачем у справі) від його контрагента в повному обсязі.

Представник позивача під час розгляду справи в судовому засіданні підтримав доводи касаційної скарги Товариства, просив її задовольнити, постанови судів скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Представники відповідача підтримали доводи касаційної скарги податкового органу, просили її задовольнити, скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, проти доводів касаційної скарги Товариства заперечували.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг, з таких підстав.

За приписами частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо касаційної скарги Товариства.

Товариство доводить, що технічні помилки при заповненні декларації не призвели до заниження його податкових зобов'язань, не можуть бути підставою для донарахування йому грошових зобов'язань, оскільки обов'язковим елементом податкових правовідносин є об'єкт оподаткування, який в даному випадку відсутній.

Пункт 152.1 статті 152 ПК України передбачає, що податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 149 цього Кодексу. Податок, отриманий від діяльності, яка підлягає патентуванню відповідно до розділу XII цього Кодексу, підлягає сплаті до бюджету в сумі, яка визначена відповідно до цього розділу, і зменшена на вартість придбаних торгових патентів на право провадження такого виду діяльності.

Форма податкової декларації з податку на прибуток підприємств затверджена відповідно до пункту 46.5 статті 46 глави 2 розділу II Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 375, зареєстрована Міністерством юстиції України, є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, джерелом права, які застосовуються судом відповідно до частини другої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 03.10.2017 року).

Графою 27 уточненої податкової декларації з податку на прибуток за 2014 року, яка належить до розділу «самостійне виправлення помилок», передбачено зменшення податкового зобов'язання податку на прибуток звітного (податкового) періоду, що уточнюється.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що зменшення податку призводить до обов'язку повернення або подальшого погашення податкових зобов'язань наступних звітних періодів, незважаючи на від'ємний характер уточнення само по собі є саме податком за результатами звітного періоду (графа 19 Декларації).

Оцінюючи спірну операцію суди першої та апеляційної інстанції правомірно не прийняли як безпідставне посилання Товариства на технічну помилку у межах спірних відносин. Доводи Товариства щодо відсутності об'єкта оподаткування за спірною операцією є неприйнятними оскільки йдеться не про об'єкт обчислення податку, а про податок. Як правильно встановили суди попередніх інстанцій розбіжність в обліку, має місце виключно по рядку 27 декларації, внаслідок неналежного декларування, що доводить правову помилку, також не прийнятними є доводи Товариства, засновані на поданні останнього уточнюючого розрахунку до декларації, після винесення податковим органом повідомлень-рішень.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що завищення підприємством значення рядку 27 декларації з податку на прибуток підприємства на 2737707 грн., є порушенням пункту 152.1 статті 152 ПК України (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин).

Правове навантаження положень пункту 50.2 статті 50 ПК України полягає у забороні подання платником податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок уточнюючого розрахунку до декларації з податку на прибуток за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Безпідставними є посилання Товариства в касаційній скарзі на ухвалу Верховного суду України від 07.12.2016 року у справі № 808/3637/14, оскільки цим рішенням відмовлено у допуску справи до провадження Верховного Суду України, внаслідок чого перегляд справи не здійснений.

Щодо касаційної скарги податкової інспекції.

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-XIV фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи з вимог наведених норм Податкового кодексу України та Закону № 996-XIV, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що податковим органом безпідставно не враховано до складу витрат суму в розмірі 1070067 грн. по його взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Імір» за 2013-2014 роки та відповідно застосовані штрафні (фінансові) санкції, оскільки витрати для визначення об'єкту оподаткування з податку на прибуток фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій з контрагентом позивача.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Головинський граніт», Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 806/1720/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Васильєва

В.П. Юрченко