Справа № 200/19805/16-а
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БАБУШКІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року м.Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцова Т.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до інспектора лейтенанта поліції 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м.Дніпрі Павлової Юлії Дмитрівни (49000, м.Дніпро, пл.Троїцька, 2а), Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (49000, м.Дніпро, пл.Троїцька, 20а) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень до адміністративного позову, просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ЕАА№034067 від 01.11.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, вважаючи постанову необґрунтованою, такою, що не відповідає нормам КУпАП та винесеною з недодержанням процесуального порядку розгляду справ та просить стягнути з відповідача - 2 на користь позивача сплачений ним штраф - 510 грн., матеріальну шкоду - 1128,00 грн., моральну шкоду - 5000,00 грн. та присудити всі здійснені ним судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, в тому числі виплати на правову допомогу . В постанові зазначено, що позивач 01.11.2016 року о 16 год. 00 хв. за адресою вул.Мечнікова, 11 в м.Дніпропетровську керуючи автомобілем Subaru forester НОМЕР_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги ПДР. Оспорюючи складену постанову зазначає, що вона винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП - з порушенням передбаченого законом порядку провадження в справах про адміністративні правопорушення, за відсутності належних доказів його вини у скоєному правопорушенні, а тому підлягає скасуванню. Також зазначив, що в цьому ж місці встановлені на проїзній частині предмети, що перешкоджають паркуванню. У зв'язку із встановленням зазначених предметів позивач здійснив паркування автомобіля біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху.

Ухвалою суду від 21.12.2016 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 25.01.2018 року розгляд справи призначено в спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

07.06.2017 року відповідачем1 надано заперечення, в якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні посилаючись на їх необґрунтованість, на підтвердження чого надала фотографії вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як встановлено судом, 01.11.2016 року інспектором лейтенанта поліції 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м.Дніпрі Павловою Юлією Дмитрівною відносно позивача була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА№034067, відповідно до якої позивач 01.11.2016 року о 16 год. 00 хв. за адресою вул.Мечнікова, 11 в м.Дніпропетровську керуючи автомобілем Subaru forester НОМЕР_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП, в зв'язку з чим він притягнутий до відповідальності і на нього накладений штраф в сумі 510 грн.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 246 КУПаП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 247 КУпАП передбачені обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч.1 цієї статті - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Відповідно до ч.2 цієї статті постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 283 - постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.4 - постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Відповідно до ст.79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідачем були надані всі докази щодо правомірності винесеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме фотографії з яких вбачається що позивач розташував свій транспортний засіб з порушенням правил дорожнього руху, а саме - в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Разом з цим позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані і не підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Чинне законодавство не встановлює розмір морального відшкодування. Відповідно до положень ст.23 ЦК це право залишено за судом і визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. До того ж зазначена норма містить порядок визначення судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди і з цього приводу наявні відповідні роз'яснення Верховного Суду України у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", а саме: розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, обов'язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету згідно вказаних статей є неправомірність дій відповідного органу та наявність причино - наслідкового зв'язку між такими діями та завданою шкодою.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. та 1128,00 грн. матеріальної шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, так як, позивачем не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди. Отже позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суд прийшов до висновку щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди.

У задоволенні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1128,00 грн. також слід відмовити, оскільки дії посадової особи щодо винесення оскаржуваної постанови визнані судом правомірними.

Керуючись ст. ст. 252, 256 КУпАП України, ст.ст. 2, 9, 13, 72-79, 90, 143, 159, 241-246, 255, 257-263, 286 КАС, -

В И Р І Ш И Л А:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до інспектора лейтенанта поліції 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м.Дніпрі Павлової Юлії Дмитрівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Т.В.Шевцова