Справа № 127/3818/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018
м. Київ
№ К/9901/14/17
№ К/9901/84/17
№ 127/3818/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Гімона М.М.,
суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року (головуючий суддя Гонтарук В.М., судді - Граб Л.С., Біла Л.М.) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року (головуючий суддя Вохмінова О.С.) та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року,

у адміністративній справі № 127/3818/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі Управління ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в поновленні виплати йому пенсії та зобов`язати на підставі даних з електронної пенсійної справи поновити йому виплату пенсії з березня 2016 року та здійснювати її перерахунок згідно з нормами чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2006 року перебував на обліку в Севастопольському об`єднаному військовому комісаріаті, а в подальшому в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Севастополь. У 2007 році змінив місце свого проживання та реєстрації з міста Севастополь на місто Вінниця, однак продовжував перебувати на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Севастополь та отримував пенсію. Після анексії Автономної Республіки Крим продовжував отримати пенсію через свого представника до лютого 2016 року, в подальшому виплата припинилась, у зв`язку з чим звернувся до відповідача з заявою про витребування пенсійної справи. На неодноразові офіційні запити відповідача 25 листопада 2017 року Військовий комісаріат міста Севастополя Міністерства оборони Російської Федерації повідомив, що видача пенсійних справ проводиться безпосередньо особі, щодо якої справа заведена, при наданні документів, що посвідчують її особу. 23 січня 2017 року повторно звернувся до відповідача з заявою про відновлення виплати пенсії, надавши документи, які засвідчують факт його проходження військової служби, однак, отримав відповідь, що немає підстав вважати пенсійну справу позивача втраченою та про відсутність правових підстав для поновлення виплати йому пенсії.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Зобов`язано Управління на підставі даних з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поновити виплату пенсії з 29 червня 2016 року та проводити її перерахунок. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову, якою позов частково. Зобов`язано Управління на підставі даних з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поновити виплату пенсії з 1 квітня 2017 року. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов в частині зобов`язання Управління на підставі даних з електронної пенсійної справи позивача поновити виплату пенсії з 29 червня 2016 року та проводити її перерахунок, суд першої інстанції виходив з того, що офіційного підтвердження про виплату пенсії позивачу від органів Російської Федерації і припинення виплати не надійшло, а Пенсійним фондом України виплата пенсії була припинена з 1 квітня 2014 року. При цьому, дійшов висновку, що оскільки позивач звернувся до Управління з заявою про поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання 29 червня 2016 року, то саме з цієї дати слід поновити виплату.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та, зобов`язуючи Управління на підставі даних з електронної пенсійної справи позивача поновити йому виплату пенсії, апеляційний суд фактично погодився з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно відмовив позивачу в поновленні виплати пенсії, однак, посилаючись на відповідь Міністерства оборони Російської Федерації від 25 січня 2017 року № 182/4/526, в якій зазначено, що пенсія позивачу буде припинена з 1 квітня 2017 року, дійшов висновку про її поновлення з цієї дати. Окрім цього, вказав на передчасність висновку суду першої інстанції щодо зобов`язання проводити перерахунок пенсії позивача, адже спору з вказаного предмету на момент розгляду справи не існує, а тому відмовив в задоволенні позову в цій частині.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 наказом Міністерства оборони України № 70 від 12 жовтня 2006 року звільнено в запас за статтею 67 пункт «б» (за станом здоров`я). 6 листопада 2006 року позивачу призначено пенсію в органах Пенсійного фонду міста Севастополь, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» , з 24 жовтня 2006 року. З 26 липня 2014 року позивач зареєстрований і проживає в місті Вінниця. Оскільки, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь органи Пенсійного фонду України припинили функціонування з 1 квітня 2014 року виплату пенсії позивачу припинено. Після цього, деякий час з моменту анексії Автономної республіки Крим Російською Федерацією органами пенсійного забезпечення військового комісаріату міста Севастополь пенсію позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності до лютого 2016 року отримував уповноважений представник.

29 червня 2016 року позивач звернувся до Управління щодо витребування його пенсійної справи з Автономної Республіки Крим. 1 липня 2016 року Управлінням направлено запит щодо передання пенсійної справи ОСОБА_1 пенсійним органам України. У зв`язку з відсутністю відповіді на вказаний запит 12 жовтня 2016 року відповідачем направлено повторний запит до Міністерства оборони Російської Федерації. 11 листопада 2016 року направлено додатковий запит щодо сприяння отримання пенсійної справи до Головною управління військової співпраці Міністерства оборони Російської Федерації, а 14 лист 2016 року лист із зазначенням ситуації до Пенсійного фонду України. На неодноразові офіційні запити відповідача з Військового комісаріату міста Севастополя Міністерства оборони Російської Федерації 25 листопада 2017 року на адресу відповідача надійшла відповідь, в якій повідомлено, що відповідно до розпорядження військового комісара міста Севастополя від 6 квітня 2015 року № 459, у зв`язку з збільшенням випадків втрати документів суворої звітності, які пересилаються в іноземні держави, що призводить до судових спорів, видача пенсійних справ здійснюється безпосередньо пенсіонеру при пред`явленні документів, що засвідчують особу за поданням відповідної заяви, у зв`язку з чим ОСОБА_1 необхідно звернутись в центр соціального забезпечення Військового Комісаріату міста Севастополя.

27 січня 2017 року Управління повідомило позивача, що оскільки станом на 26 січня 2017 року пенсійна справа та інформація про припинення виплати позивачеві пенсії з Російської Федерації до органів Пенсійного Фонду України не надходила, вважати пенсійну справу позивача втраченою немає підстав, у зв`язку з чим відмовлено в поновлення виплати пенсії.

Апеляційний суд на підставі листа Міністерства оборони Російської Федерації від 25 січня 2017 року № 182/4/526 також встановив, що виплата пенсії позивачу буде припинена 1 квітня 2017 року.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права й допущені при розгляді справи порушення норм процесуального права, просить рішення цього суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначив, що відповідь Міністерства оборони Російської Федерації від 25 січня 2017 року № 182/4/526 на яку посилається апеляційний суд як на доказ отримання ним пенсії до квітня 2017 року не є належним доказом. Вказана відповідь не містить номеру та реквізитів його пенсійної справи а також відомостей щодо періодів нарахування та виплати пенсії. Крім того, відповідно до відповіді військового комісара міста Севастополь на території анексованого Російською Федерацією Криму від 25 липня 2017 року № 1083/цсо його пенсійна справа взагалі вилучена слідчими органами ще 3 листопада 2016 року, у зв`язку з чим, дані щодо періодів нарахування та виплати пенсії не може надати. Вважає, що відповідь Міністерства оборони Російської Федерації від 25 січня 2017 року № 182/4/526 не може розглядатися у якості належного та допустимого доказу у справі, оскільки незрозуміло яким чином Міністерство оборони Російської Федерації може надати інформацію про нарахування йому пенсії, якщо пенсійна справа вилучена слідчими органами 3 листопада 2016 року та, відповідно, будь-які нарахування не проводяться.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Управління оскаржило їх в касаційному порядку. У касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову. Зазначив, що листом від 14 листопада 2016 року № 1798/06-33/02 Управління з метою роз`яснень щодо реалізації права позивача на пенсійне забезпечення направило запит до Пенсійного Фонду України. В свою чергу, Пенсійний Фонд України з метою отримання пенсійної справи або відомостей про припинення виплати пенсії направив відповідні запити до Міністерства оборони Російської Федерації, про що повідомив Управління. Станом на 10 березня 2017 року до Пенсійного Фонду України надійшла відповідь Міністерства оборони Російської Федерації від 25 січня 2017 року № 182/4//526, в якій зазначено, що пенсія позивачу буде припинена з 1 квітня 2017 року. Вважає, що в розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України це є прямим доказом отримання позивачем пенсії до березня 2017 року, що і було досліджено судом апеляційної інстанції. Однак, судами попередніх інстанцій та позивачем не доведено, що пенсійні виплати дійсно були припинені. При цьому, доводи касаційної скарги фактично зводяться до порушень норм процесуального права лише судом апеляційної інстанції, оскільки його рішення ґрунтується на фактичних та абсолютних припущеннях, що не можуть бути визначені як докази в розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу Управління без задоволення, оскільки вважає її безпідставною та необґрунтованою. Управлінням не надано жодних результатів перевірок та відомостей про отримання позивачем пенсії у іншому місці, в даному випадку на території Російської Федерації. Крім цього, відповідач не позбавлений можливості проводити такі перевірки у майбутньому та стягнути неправомірно виплачені кошти, якщо такий факт буде встановлено.

Відповідачем відзиву на касаційну скаргу позивача не надано.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційних скарг та відзив позивача на касаційну скаргу відповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною шостою статті 92 Конституції України встановлює, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійною забезпечення.

Відповідно до положень статей 3, 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядком виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 2 липня 2014 року № 234, визначено механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації (далі - особи). Пенсійне забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та надання таким особам соціальних послуг здійснюються визначеними Пенсійним фондом України головними управліннями Пенсійного фонду України, а осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів, - управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - територіальні органи). Особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон). Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку. Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії. Порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

Відповідно до пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Отже, доводи касаційної скарги Управління про те, що позивач не має права на отримання пенсії є необґрунтованими.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій щодо зобов`язання Управління поновити позивачу виплату пенсії ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. При цьому, апеляційний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в частині проведення перерахунку пенсії, оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Що ж стосується дати з якої позивачу необхідно поновити виплату пенсії, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Заява про поновлення виплати пенсії позивачем подано 29 червня 2016 року до відповідного територіального органу ПФУ. При цьому позивач стверджує, що виплата пенсії йому була припинена в березні 2016 року. Відповідно до порядку № 234, однією із умов відновлення виплати пенсії передбачено припинення її виплати Пенсійним фондом Російської Федерації. Обов`язок витребування пенсійної справи особи та документів про припинення виплати пенсії покладений на територіальний орган ПФУ, який у спірних правовідносинах виступає як суб`єкт владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем, на якого покладено тягар доказування правомірності своїх дій, не було надано суду жодних належних доказів наявності передбачених законодавством підстав, які б перешкоджали можливості відновити позивачу виплату пенсії після його звернення, зокрема факту отримання пенсії від органів Російської Федерації на час подання заяви до відповідача, а також те, що сам позивач заперечує цей факт і матеріали справи свідчать, що ці твердження ґрунтуються на об`єктивних обставинах (як то неодноразові відмови надіслати пенсійну справу позивача, повідомлення про її вилучення слідчими органами Російської Федерації в 2016 році, тощо), то колегія суддів дійшла висновку, що права позивача підлягають відновленню з 29 червня 2016 року.

При цьому суд касаційної інстанції вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про необхідність поновити позивачу виплату пенсії з 1 квітня 2017 р. з посиланням на лист Міністерства оборони РФ від 25 січня 2017 року як на належний доказ факту припинення виплати пенсії на території Російської Федерації є помилковим, оскільки він, хоча і містить атрибути офіційного документу, але, по-перше, вказує на можливу подію в майбутньому, а не підтверджує наявний факт що має значення для справи, і, по-друге, складений не органом, яким здійснюються або здійснювались пенсійні виплати позивачу.

Враховуючи те, що у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а рішення апеляційного суду є помилковим в частині дати поновлення виплати позивачу пенсії, то відповідно до частини четвертої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення апеляційного суду в цій частині.

В касаційній скарзі відповідач, окрім скасування рішення апеляційного суду, також ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, яке скасовано апеляційним судом, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року змінити в частині дати поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 замість 1 квітня 2017 року вказати 29 червня 2016 року.

В іншій частині постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді М.М. Гімон

А.Ю. Бучик

Л.Л. Мороз