Справа № 316/1486/17
Суддя: Вільямовська Н. О.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/1486/17
Провадження № 2-а/316/14/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 року м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:

головуючого судді Вільямовської Н.О.,

за участю секретаря Рябуха О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької митниці Державної фіскальної служби України, заступника начальника Запорізької митниці ДФС України - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької митниці ДФС України, заступника начальника Запорізької митниці ДФС України - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3, в якому з врахуванням уточнень просить: визнати протиправною та скасувати Постанову №0273/11200/17 від 12.09.2017, винесену заступником начальника Запорізької митниці ДФС України - начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3, закрити адміністративне провадження, стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

З урахуванням змінених підстав та зменшення позовних вимог, в обґрунтуванні зазначив, що відповідачами порушений порядок винесення оскарженої постанови, при розгляді справи не були з'ясовані обставини, яке мають істотне значення для об'єктивного та правильного вирішення справи, внаслідок чого були залишені поза увагою обставини, які є підставою для непритягнення до адміністративної відповідальності та вказують на відсутність його умислу на порушення передбачених законом вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надавши через канцелярію суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач Запорізька митниця ДФС України та її представник у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника. Надіслав до суду письмові заперечення, позовні вимоги не визнає, зазначив, що громадянин ОСОБА_1 повинен був вивезти автомобіль «AUDI A6» за межі митної України в строк у відповідності зі ст.. 95 МК України. З метою з'ясування всіх обставин за даним фактом, ОСОБА_1 було направлено запрошення про прибуття до Управління протидії митним правопорушенням Запорізької митниці ДФС для надання пояснень. Проте позивач не з'явився. Митницею були направлені відповідні запити з можливих фактів вивезення транспортного засобу за межі митної території України, звернення до митниць громадян або уповноважених ними осіб з приводу аварії чи дії обставин непереборної сили, та інше. Інформація від митниць ДФС про наявність зазначених фактів до Запорізької митниці не надходила. У зв'язку з чим 16.08.2017 було складено протокол про порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 МК України.

Відповідач заступник начальника Запорізької митниці ДФС України- начальник управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, заяву про перенесення слухання справи не надав, у зв'язку з чим суд, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.205 КАС України, може розглянути справу відповідно до наявних у ній доказів. Також, відповідач не надіслав до суду відзив на позовну заяву.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного..

20 вересня 2017 року позивач отримав поштою від Запорізької митниці ДФС України постанову про порушення митних правил № 0273/11200/17. Вказана постанова містять інформацію, відповідно до якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України.

29 вересня 2017 року, в десятиденний строк з моменту отримання, позивач оскаржив вказану Постанову в суд.

У відповідності до ч.3 ст.470 МК України передбачена відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Згідно даного у п.59 ч.1 ст.4 МК України визначення терміну транспортні засоби комерційного призначення- будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, авто транспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Це істотно відрізняється від даного у п.60 ч.1 ст.4 МК України визначення терміну транспортні засоби особистого користування, якими є наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Як вказано в оскарженій Постанові транспортний засіб був ввезений громадянином України ОСОБА_1 з метою «особисте користування». В даному контексті та виходячи з диспозиції ч.3 ст.470 МК України передбачена відповідальність за перевищення встановленого ст.95 цього Кодексу строку доставки … транспортних засобів комерційного призначення, при цьому відсутня відповідальність за перевищення встановленого ст.95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування.

Виходячи з положень ст.458 МК України, адміністративна відповідальність за ч.3 ст.470 МК України передбачена за протиправні, винні (умисні) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених ч. 3 ст. 469, ст. 470, ч. 3 ст. 478, ст. 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (ст.268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Такою обставиною, яка є підставою для не притягнення до адміністративної відповідальності та вказуючої на відсутність умислу позивача на порушення передбачених законом положень, є ремонт автомобіля, який неможливо було у зв'язку з цим доставити на митницю.

Ці обставини доводяться наявними у матеріалах справи доказами: довідкою ПП ОСОБА_4 про ремонт автомобіля позивача на СТО «МЕХАНИК», товарним чеком б/н від 19.05.2017 року, товарним чеком №235 від 03.05.2017 року ПП ОСОБА_5 про купівлю запчастин для проведення ремонту автомобілю позивача.

Крім того, при складанні як протоколу, і винесенні відповідачем оскарженої Постанови, порушені норми процесуального права.

Процедура провадження у випадку порушення митних правил регламентована нормами, які містяться в Розділі XІX (провадження у справах про порушення митних правил) Глави 69 Митного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Протокол про порушення митних правил повинен містити, зокрема, дату і місце його складення; необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено;місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил та інші необхідні для вирішення справи відомості. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала. Якщо при складенні протоколу була присутня особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, протокол підписується і цією особою, а за наявності свідків - і свідками. Якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, відмовляється підписати протокол, до протоколу вноситься відповідний запис. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, має право дати пояснення та висловити зауваження щодо змісту протоколу, а також письмово викласти мотиви своєї відмови від підписання протоколу. Власноручно викладені цією особою пояснення додаються до протоколу, про що до протоколу вноситься відповідний запис із зазначенням кількості аркушів, на яких подано такі пояснення. Протокол складається у двох примірниках, один з яких вручається під розписку особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. У разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, одержати примірник протоколу до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою органу доходів і зборів, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого зазначений примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митниці адресою (місце проживання або фактичного перебування). Протокол вважається врученим навіть у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею адресою або місце проживання чи фактичного перебування, назване нею, є недостовірним. Аналогічні положення закріпленні у ст.ст. 254, 256 КУпАП. Таким чином, протокол у справі про порушення митних правил був складений у відсутності особи (ОСОБА_1.), яка притягується до відповідальності, у той час, як МК України та КУпАП не передбачено випадків складення протоколу у фактичній відсутності особи, яка притягується до відповідальності.

При цьому, законодавством не передбачено випадків складення протоколу без фізичної участі особи і надсилання їй вже складеного примірнику такого протоколу. Відповідно, згідно вимог ст. 494 МК України передбачено обов'язкову участь такої особи під час складення протоколу, і у випадку якщо присутня під час розгляду справи протоколу така особа відмовляється підписувати зазначений протокол, він надсилається на відому адресу реєстрації такої особи.

Відповідачем не доведені обставини отримання позивачем запрошення про прибуття до управління протидії митним правопорушенням Запорізької митниці ДФС 09.08.2017 для надання пояснень, його належного інформування про час та місце розгляду справи про порушення митних правил, отримання позивачем повістки про явку до Запорізької митниці ДФС 06.09.2017 для з'ясування обставин вчинення порушення митних правил.

В порушення ст. 498 МК України позивач не був присутній при складенні адміністративного протоколу у вказаній справі, розгляд якої відбувся без його участі. Відповідно, були порушені конституційні права позивача на захист та права, встановлені ст.498 МК України (Права та обов'язки осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та заінтересованих осіб). Зокрема, позивач був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи, зробити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом.

В порушення ст. 526 МК України позивач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів. Вказана стаття передбачає таке: «Справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи». Вказані незаконні дії зумовили винесення відповідачем неправомірної постанови № 0273/11200/17 від 12.09.2017 року щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України.

Положеннями ст. 486 МК України визначено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ч.ч. 1-3 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

На підставі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Виходячи з вимог ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України одними із основних завдань судочинства є законність, забезпечення доведеності вини.

Відповідно до наведених вимог відповідач як суб'єкт владних повноважень повинен надати суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується оскаржена Постанова, і довести правомірність прийняття ним спірного рішення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Інші докази про адміністративне правопорушення при розгляді справи, виходячи зі змісту Постанови, взагалі не досліджувалися.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи Постанови, що приймається в кожній конкретній справі. В них, зокрема, повинні бути викладені всі обставини правопорушення, отримані на підставі дослідження та оцінки доказів в їх сукупності, обґрунтування наявності складу правопорушення.

Під час розгляду справи відповідачами не дотримано вимог закону, яким приписано забезпечувати точне й правильне застосування матеріальних і процесуальних адміністративно-правових норм з метою з'ясування всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення та правильної юридичної кваліфікації, яка б виключала сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні проступку та двозначність тлумачення складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого на певну особу накладається конкретне стягнення.

Зокрема, є очевидним, що відповідачі не виконали вимог та не вжили всіх заходів щодо повного та об'єктивного дослідження обставин справи, що і потягло прийняття такої неоднозначної суперечливої Постанови, не з'ясували всіх обставин, необхідних для встановлення істини у справі, та з порушенням процесуальної форми її розгляду не дали їм оцінку у сукупності з іншими доказами.

Таким чином, є обґрунтованими твердженням позивача щодо порушень порядку прийняття оскарженого рішення.

Викладені обставини, зумовлюють висновок про наявність порушення прав позивача, виходячи з принципу верховенства права,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року).

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч. 2 ст.77 КАС України). Відповідно до наведених вимог відповідачі як суб'єкти владних повноважень повинні надати суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується оскаржені рішення, і довести правомірність прийняття ним спірного рішення. Таких доказів в ході судового розгляду не було надано.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні приходить до висновку про задоволення частково позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 428, 458, 460, 470, 486, 526, 529-533 МК України, ст.ст. 2, 9, 10, 21, 72-77, 94, 139, 205, 229, 241-246, 292-293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької митниці ДФС України, заступника начальника Запорізької митниці ДФС України - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування Постанови №0273/11200/17 від 12.09.2017, винесеної заступником начальника Запорізької митниці ДФС України- начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3, закриття адміністративного провадження, стягнення сплаченого судового збору, задовольнити.

Скасувати Постанову №0273/11200/17 від 12.09.2017, винесену заступником начальника Запорізької митниці ДФС України- начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3.

Закрити відповідне адміністративне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу VІІ Перехідних Положень КАС України (в новій редакції), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Н.О. Вільямовська