Справа № 225/4610/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року справа №225/4610/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Ястребової Л.В, суддів Гайдара АВ., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду, Донецька область від 27 листопада 2017 року у справі № 225/4610/17 (головуючий І інстанції Андреєв В.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВЛЕНО:

05 вересня 2017 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області (надалі відповідач, ОСОБА_1) про зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії по втраті годувальника, виходячи з розміру 50% пенсії чоловіка з 16 лютого 2016 року та стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с. 3-4).

Постановою Дзержинського міського суду, Донецька область від 27 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо визначення розміру пенсії ОСОБА_2 по втраті годувальника протиправними.

Зобовязано ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області перерахувати ОСОБА_2 основний розмір пенсії по втраті годувальника з 16 лютого 2016 року в розмірі 50 % пенсії по інвалідності померлого годувальника ОСОБА_3, яку він одержував на день смерті, відповідно до ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в результаті ОСОБА_4 катастрофи.

Стягнуто з ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на користь ОСОБА_2 640,00 грн. судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає наступне.

По-перше, апелянт не погоджується з визнанням судом першої інстанції поважними причин пропуску строку для звернення до адміністративного суду, вказуючи, що позивач дізналась про порушення своїх прав ще у березні 2016 року, однак за захистом своїх прав звернулась лише у вересні 2017 року, тобто, з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з адміністративним позовом). Апелянт вважає, що у позивача відсутні будь-які обєктивні підстави, які б перешкоджали їй здійснити звернення до суду з позовом у визначені законом строки (хвороба, відрядження, матеріальне становище), а зміна судової практики або юридична необізнаність не може бути поважною причиною пропуску строку.

По-друге, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсія ОСОБА_2 має становити 50% пенсії по інвалідності померлого годувальника, яку він отримував на день смерті, вказуючи, що ОСОБА_1 розраховано розмір пенсії позивачу згідно формули, визначеної законодавством, яким не передбачено, що її розмір має становити 50 % пенсії по інвалідності померлого годувальника, яку він отримував на день смерті. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що обрахування позивачу розміру пенсії по втраті годувальника враховано заробітну плату померлого годувальника, обчислено з суми 6 646,53 грн (час роботи в зоні відчуження (лютий 1989 року)) на підставі довідки б/н від 25.03.1997 року, яка видана адміністрацією шахти ім.. ОСОБА_5, вказуючи, при цьому, що здійснити обчислення розміру пенсії по втраті годувальника відповідно до довідки про заробітну плату від 23.02.2004 року № 7-258 за лютий 1989 року не є можливим, оскільки остання не підтверджена первинними документами, на підставі яких її видано.

Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_1 не зобовязано відшкодовувати позивачеві понесені ним судові витрати, оскільки згідно п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір органи пенсійного фонду звільнені від сплати судового збору, звертаючи увагу, при цьому, на постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року № 2 Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 року Про судовий збір, де зазначено, що якщо відповідач звільнений від сплати судового збору то і відповідно судовий збір з нього не стягується (а.с. 71-75).

Позивач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, засобами електронного звязку представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції просив залишити без змін.

Відповідач у судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідності п.2 ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами в межах та доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_3 приймав участь у ліквідації наслідків аварії ОСОБА_4 АЕС.

ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-АН № 253368, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 11 червня 1977 року зроблено запис № 9 (а.с. 7).

До проходження спеціальних зборів і участі в ліквідації наслідків аварії на ОСОБА_4 ОСОБА_6 працював на ДП «Шахта ім.. ОСОБА_5 на посаді забійника.

У період з 04 січня 1989 року по 03 травня 1989 року знаходився в зоні відчуження у якості учасника ліквідації ОСОБА_4 катастрофи, що не заперечується сторонами у справі.

За життя ОСОБА_3 отримував пенсію по інвалідності на підставі ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ОСОБА_4 катастрофи як інвалід 1 групи, яким він став, ліквідуючи насілдки ОСОБА_4 катастрофи.

10 листопада 2015 року ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть ОСОБА_7 І-НО № 916884 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_5 міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 13).

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України №6456 від 29 січня 2016 року, захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_3, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а. с. 14).

Дружина померлого, ОСОБА_2, 16 лютого 2016 року звернулась до ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області із заявою про переведення перевести її на пенсію по втраті годувальника (а.с. 31).

Відповідно до розпорядження 171349 від 23.03.2016 року позивачу призначено пенсії у розмірі 3323,27 грн +113,88 грн щомісячна компенсація за втрату годувальника внаслідок ОСОБА_4 катастрофи, разом 3437,15 грн. (а.с. 29).

31березня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила переглянути нараховану їй пенсію (а.с. 42).

Відповідач, листом № 132-І-14-01-03 від 05.04.2016 року повідомив позивача, що розмір її пенсії склав 3835,73 грн, з яких:

- основний вид пенсії -3323,27 грн;

- щомісячна компенсація за втрату годувальника - 113,88 грн;

- підвищення подружжю померлих інвалідів війни 268, 50 грн (1074,00*25%);

- доплата до підвищення членам сімей померлих осіб 130,08 грн (а.с. 41).

12 травня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати розяснення по розрахунку пенсії чоловіка на момент його смерті (а.с. 45) та отримала відповідь, що загальний розмір пенсії покійному чоловіку встановлено у розмірі 10740 грн у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» (а.с. 44).

30 травня 2016 року позивач зверталась до відповідача із заявою, в якій просила зясувати, чи правильно призначена пенсія та пояснити, чому призначена пенсія не становить 50 % від пенсії померлого чоловіка (10740 грн) (а.с. 46).

Листом від 14 липня 2016 року (вих.. № 4806/03) позивача повідомлено про направлення службової записки до відділу контрольно-перевірочної роботи з проханням перевірити достовірність видачі довідок про заробітну плату ОСОБА_3 за період роботи в зоні відчуження (а.с. 36).

01 серпня 2016 року посадовими особами відповідача складено Акт № 86 зустрічної перевірки наявності наданих документів про стаж (заробітну плату) про призначення пенсії згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в якому зазначено, що в особових рахунках по ОСОБА_3 з січня 1989 року по травень 1989 року тарифна ставка складає 16,90 грн (а.с. 33).

ОСОБА_1 від 04.08.2016 року (вих. №5458/03) позивача повідомлено, що згідно Постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210, перерахувати розмір її пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату від 23.02.2004 року немає підстав, оскільки така довідка не підтверджена первинними документами (а.с. 37).

31 липня 2017 року адвокат ОСОБА_8, до якого позивач звернулась за правовою допомогою звернувся до відповідача із заявою, в якій просив переглянути рішення про призначення ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника (а.с. 15).

Відповідач, листом від 11.08.2017 року № 123/І-14-01-03 повідомив адвоката ОСОБА_8, зокрема, про те, що заробітна плата годувальника обчислена за час роботи в зоні відчуження (лютий 1989 року) по довідці, виданої адміністрацією шахти ім.. ОСОБА_5 25.03.1997 року склала 7,15596 індивідуальний коефіцієнт-928,81 середня заробітна плата за 2006 рік). Крім того, управління зазначило, що розмір пенсії ОСОБА_3 на час смерті розраховано із заробітної плати за лютий 1989 року по довідці, виданої адміністрацією шахти ім.. ОСОБА_5 23.02.2004 року, з урахуванням підвищених тарифних ставок та премій, донарахованих в 2004 році за роботу в зоні відчуження. Разом з тим, під час проведення зустрічної перевірки документів про заробітну плату ОСОБА_3, проведеної на шахті ім.. ОСОБА_5, підприємством до перевірки надано особові рахунки за січень-травень 1989 року, однак справжність їх неможливо підтвердити, оскільки відсутні первинні документи для їх підтвердження (а.с. 16).

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач має пільги як дружина внаслідок втрати годувальника - постраждалого внаслідок ОСОБА_4 катастрофи.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ОСОБА_4 катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок ОСОБА_4 катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок ОСОБА_4 катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань, а саме: пунктом 11 Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок ОСОБА_4 катастрофи» від 23 листопада 2011 року №1210, визначений мінімальний розмір пенсії, який становить на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Відповідно до вимог цієї норми, отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що отримувала померла особа.

Визначення розміру пенсії у зв'язку з втратою годувальника проводиться від розміру пенсії за віком, яку отримувала померла особа (годувальник) за життя, тобто з фактичного її розміру.

Таким чином, в даному випадку розмір пенсії у зв'язку з втратою годувальника позивачу має бути обрахований із розміру фактично отримуваної її чоловіком пенсії за віком.

Сім'ям тих пенсіонерів, які мали право на перерахунок пенсії в порядку, передбаченому статтею 69 цього Закону, пенсії обчислюються із заробітку, з якого було проведено або могло бути проведено перерахунок пенсії годувальника.

Згідно вимог ст. 98 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Аналогічне положення стосовно використання при призначенні пенсії по втраті годувальника матеріалів пенсійної справи для визначення його заробітку міститься і в останньому абзаці п. 2.3 затвердженого постановою ППФУ № 22-1 від 22.11.2005 р Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У листі-відповіді від 11.08.2017 року ОСОБА_1 зазначає, що розмір пенсії ОСОБА_3 на час смерті розраховано із заробітної плати за лютий 1989 року по довідці, виданої адміністрацією шахти ім.. ОСОБА_5 23.02.2004 року, з урахуванням підвищених тарифних ставок та премій, донарахованих в 2004 році за роботу в зоні відчуження. Зазначена довідка була прийнята органом Пенсійного фонду як належна, про наявність будь-яких розбіжностей у них відповідачем не зазначалось.

Згідно із частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV , переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції задовольнив у повному обсязі вимоги позивача щодо зобовязання ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області проведення перерахунку пенсії по втраті годувальника з 16 лютого 2016 року.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду (05.09.2017 року)) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 10 розділу «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства ( в редакції, що діє з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що ч. 1 та 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства ( в редакції, що діє з 15.12.2017 року) містить аналогічні вимоги щодо строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до матеріалів справи, позивач неодноразово зверталась до ОСОБА_1 із заявами, в яких просила надати розяснення щодо правильності розрахунку розміру призначеної пенсії по втраті годувальника.

Остання відповідь надана позивачу листом від 04 серпня 2016 року і лише після отримання відповіді ОСОБА_1 від 11 серпня 2017 року на заяву адвоката ОСОБА_8 від 31 липня 2017 року, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Колегія суддів зазначає, що позивач фактично знала, що пенсія по втраті годувальника виплачується їй у розмірі, який є меншим ніж той, що передбачений чинним законодавством, але до суду остання звернулась більш ніж через рік після здійснення переведення позивача на пенсію по втраті годувальника.

Відповідно до клопотання про поновлення строку, представник позивача вказує, що відповідач фактично переконав позивача у правильності розрахунку її пенсії по втраті годувальника і відсутності підстав для її перегляду. Однак, дізнавшись судову практику, представник позивача 31 липня 2017 року звернулась до відповідача із заявою про перегляд призначеної їй пенсії по втраті годувальника, на яку також отримала відповідь, що її пенсія призначається та виплачується згідно законодавства України. Вважає, що саме з травня місяця 2017 року їй стало відомо про порушення її прав. (а.с. 59).

Колегія суддів погоджується з доводом апелянта, що у позивача відсутні будь-які обєктивні підстави, які б перешкоджали їй здійснити звернення до суду з позовом у визначені законом строки (хвороба, відрядження, матеріальне становище), а зміна судової практики або юридична необізнаність не може бути поважною причиною пропуску строку.

Згідно із ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року), адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ст. 100 КАС України), яка є аналогічною з ч. 3 ст. 123 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року), тобто на час винесення зазначеної постанови судом апеляційної інстанції.

У звязку із зазначеним, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги за період з 16 лютого 2016 року по 04 березня 2017 року слід залишити без розгляду.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, про зобовязання ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області перерахувати ОСОБА_2 основний розмір пенсії по втраті годувальника в розмірі 50 % пенсії по інвалідності померлого годувальника ОСОБА_3, яку він одержував на день смерті, відповідно до ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в результаті ОСОБА_4 катастрофи, але вважає неправомірним здійснення відповідного перерахунку саме з 16 лютого 2016 року, оскільки позивач із даним позовом звернулась лише 05 вересня 2017 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, який встановляється Кодексом адміністративного судочинства України.

Посилання апелянта на ту обставину, що здійснити обчислення розміру пенсії по втраті годувальника відповідно до довідки про заробітну плату від 23.02.2004 року № 7-258 за лютий 1989 року не є можливим, оскільки остання не підтверджена первинними документами, на підставі яких її видано колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки пенсія померлому ОСОБА_3 була розрахована на підставі документів наявних у його пенсійній справі.

Щодо посилання апелянта що ОСОБА_1 не зобовязано відшкодовувати позивачеві понесені ним судові витрати, оскільки згідно п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір (в редакції, чинній до 15.12.2017 року), органи пенсійного фонду звільнені від сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивачем, за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 640 грн, що підтверджується квитанцією № 52 від 05.09.2017 року (а.с. 1).

Колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 139 КАС України ( в редакції, що діє з 15.12.2017 року) визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки постановою суду апеляційної інстанції позовні вимоги задоволено частково, судовий збір має бути стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі - ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на користь позивача в частині задоволення позовних вимог, а саме, у розмірі 320 гривень.

Колегія суддів зазначає, сплата судового збору відрізняється за своєю суттю від розподілу судових витрат, а останній, в свою чергу, є частиною відновлення порушеного права, тому задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно стягнув судові витрати у вигляді судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на користь позивача, оскільки ним вони фактично понесені та мають бути відшкодовані.

Щодо доводу апелянта на постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року № 2 Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 року Про судовий збір, де зазначено, що якщо відповідач звільнений від сплати судового збору то і відповідно судовий збір з нього не стягується, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 3 Закону України Про судовий збір (в редакції чинній на момент звернення позивача з адміністративним позовом) визначено об'єкти справляння судового збору.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 3 вищевказаного закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Колегія суддів зазначає, що якби позивач був звільнений від сплати чудового збору чи судом першої інстанції прийнято ухвалу про звільнення позивача від сплати судового збору, то тоді б судовий збір з останнього не стягувався, а оскільки позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 640 грн, то, в даному випадку, він має бути стягнутий за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області у розмірі 320 гривень, оскільки позовні вимоги задоволено частково.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог за період з 16 лютого 2016 року по 04 березня 2017 року скасувати залишивши в цій частині позовні вимоги без розгляду, а в іншій частині постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 Дзержинського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 року слід залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Повний текст постанови складений 05 лютого 2018 року.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області задовольнити частково.

Постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 р. у справі № 225/4610/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог за період з 16 лютого 2016 року по 04 березня 2017 року та в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Дзержинського міського суду Донецької області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: Л.В. Ястребова

Судді:. А.В Гайдар

ОСОБА_9