Справа № 743/1655/17
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1655/17
Провадження № 2-а/743/11/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді СТАШКІВА В.Б.,

за участю секретаря судових засідань НЕРУС Н.І.,

учасники справи : представник позивача ОСОБА_2,

розглянувши відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної

державної адміністрації Чернігівської області

про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити певні

дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2017 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області (далі - УСЗН Ріпкинської РДА), в якому, просив визнати протиправними відмови відповідача; зобов'язати відповідача виплатити йому компенсацію вартості квитків на проїзд за 2017 р., згідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стягнути з відповідача 10000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він є постраждалим від аварії на ЧАЕС І категорії та, згідно п.19 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на 100 % знижку вартості проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад, чого відповідач не враховує та відмовляє у виплаті компенсації вартості квитків на проїзд за 2017 р. (автобусом до та смт. Лазурне Херсонської області області). Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що призводять до моральних страждань, високого тиску та безсоння, тому він оцінює моральну шкоду в 10 000 грн..

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, з підстав зазначених в позові. Наголосивши, що виключення відповідних пунктів з Постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936 "Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на позбавляє гарантованих державою компенсації вартості квитків на проїзд, так як п. 19 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є чинним та має вище юридичну силу. Не внесення вартості квитка друкованим способом відбулось не з вини ОСОБА_3 та, на його думку, не є підставою для не виплати компенсації.

Представник УСЗН Ріпкинської РДА в судове засідання не з'явився в поданій заяві просив розглядати справу у їх відсутність, а в поданих запереченнях просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на правомірність дій Управління, яке не може відшкодувати останньому компенсацію вартості квитків на проїзд за 2017 р., так як надані ОСОБА_3 квитки не відповідають п. 2 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 25.05.2006 р. № 503 "Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування", оскільки їхня вартість внесена не друкованим, а рукописним текстом.

З 15 грудня 2017 р. Кодекс адміністративного судочинства України діє в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 р. № 2147-VІІІ та, в порівняні з минулою редакцією КАС України, передбачає низку змін щодо підсудності справ даної категорії, щодо необхідності продовження розгляду справ даної категорії, в яких відкрито провадження, загальними судами, щодо віднесення даної категорії справ до справ незначної складності.

Вислухавши пояснення представника позивача ГААНА О.А., дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 1.

Судом встановлено, що оскільки ОСОБА_3 являється особою, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1), перебуває на обліку в УСЗН Ріпкинської РДА, то в силу п. 19 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому надається гарантована державою компенсація на безоплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звертався до УСЗН Ріпкинської РДА щодо виплати компенсації вартості квитків на проїзд за 2017 р. (автобусом 3 вересня 2017 р. з м.Чернігів до смт.Лазурне Херсонської області, вартістю 420 грн. та 21 вересня 2017 р. з смт.Лазурне Херсонської області до м.Чернігів, вартістю 440 грн.), але листом УСЗН Ріпкинської РДА від 04.10.07.09.2017 р. № 05-10/320 ОСОБА_3 відмовлено у виплаті компенсації вартості квитків на проїзд за 2017 р., з огляду на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 р." передбачена субвенція державного бюджету місцевим бюджетам на надання компенсаційних виплат за пільговий проїзд, а органи місцевого самоврядування не прийняли відповідні місцеві програми.

Підпунктом 13 пункту 3 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.05р. № 936 (який діяв до того його було виключено постановою Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 759 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 р. № 936 і від 14 травня 2015 р. № 285») було передбачено, що відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку здійснюється за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом та за місцем реєстрації громадян на підставі проїзних квитків, пред'явлених управлінню (відділу) праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, виконкому міських, районних у містах рад.

Виключення положень п.п. 13 п. 3 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.05р. № 936, що передбачав механізм відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом, на думку суду, не може бути підставою для не проведення виплати компенсації вартості квитків на проїзд за 2017 рік з огляду на ст. 22 Конституції України та є невиправданим втручанням в право позивачки, передбачене ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов'язків, що узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення в справах «Кечко проти України», «Бурдов проти Росії»).

Щодо посилань УСЗН Ріпкинської РДА про невідповідність квитків на автобус, то суд враховує таке.

Відповідно до статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення для пасажира, - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка).

Типові форми квитків на проїзд пасажирів на маршрутах загального користування, зокрема, міжміських автобусах (тип I, II, III, IV) затверджено наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 25.05.2006 р. № 503 "Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування".

Відповідно до п. 2 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 25.05.2006 р. № 503 "Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування" вартість проїзду за розрахунками пасажирських перевізників, інформація про перевізника, страховика та страхову суму вносяться у квитки друкованим способом. Тарифна вартість (для приміських та міжміських маршрутів) установлюється шляхом множення покілометрового тарифу на відстань від початку маршруту до середини тарифної зони.

Якщо у квитку на міжміські перевезення реквізити, передбачені п. 2 наказу N 503, вписані від руки, необхідно долучити також і відповідну розрахункову квитанцію, видану перевізником, що випливає з ст. 10 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п. 10 Переліку окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування РРО з використанням РК та КОРО, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2000 року N 1336.

В той же час, судом враховується, що підставою для відмови ОСОБА_3 у виплаті компенсації вартості квитків на проїзд за 2017 р. було те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 р." передбачена субвенція державного бюджету місцевим бюджетам на надання компенсаційних виплат за пільговий проїзд, а органи місцевого самоврядування не прийняли відповідні місцеві програми, а не невідповідність квитків на автобус п. 2 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 25.05.2006 р. № 503 "Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування", а згідно приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 2 КАС України суд перевіряє підставність відмови УСЗН Ріпкинської РДА у виплаті ОСОБА_3 компенсації вартості квитків на проїзд за 2017 р., а не нові аргументи викладені в запереченні проти позову.

Враховуючи наведене в сукупності, слід визнати протиправною відмову УСЗН Ріпкинської РДА у виплаті ОСОБА_3 компенсації вартості квитків на проїзд за 2017 рік та зобов'язати УСЗН Ріпкинської РДА виплатити ОСОБА_3 компенсацію вартості квитків на проїзд за 2017 рік.

Щодо вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, то суд враховує, що при з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить» (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»), а в даному випадку посилання позивача на те, що невиконання відповідачем покладених на нього законом обов'язків призвело до занепокоєння, підвищення у нього тиску та безсоння, жодним доказом не підтверджено та є голослівним, що свідчить про недоведеність понесення позивачем моральних страждань та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статтями 2, 9, 12, 72-77, 139, 205, 241-246, 255, 263, 295 КАС України, п. 12 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області у виплаті ОСОБА_3 компенсації вартості квитків на проїзд за 2017 рік.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області виплатити ОСОБА_3 компенсацію вартості квитків на проїзд за 2017 рік.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 295 КАС України.

Головуючий В.Б.Сташків