Справа № 279/3651/17
Суддя: Невмержицька О. А.
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 279/3651/17
Номер рядка звіту 87
номер провадження 2-а/279/15/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2018 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катстрофи»,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, який мотивувала тим, що вона є інвалідом IIІ групи, та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії. Відповідно до ст.ст.50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановила право осіб, які віднесені до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідів IIІ групи на отримання пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. При цьому, надання законодавцем КМУ права визначати порядок виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав таких осіб, встановлених цим законом, оскільки це порушує ч.3 статті 22 Конституції України. Вказала, що вона звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, однак отримала відмову. Просить дії відповідача визнати протиправними та зобов'язати Коростенське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок їй пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій по інвалідності та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 11.03.2017 р., з урахуванням проведених виплат.

Сторони клопотали про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача за дорученням ОСОБА_2 позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, просила відмовити у задоволенні заявлених вимог за безпідставністю і необґрунтованістю, оскільки виплата пенсії позивачу проводиться відповідно до вимог чинного законодавства.

Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24.01.2003 року перебуває на обліку в Коростенському об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, як отримувач пенсії по інвалідності 3 групи захворювання, яке повязане з наслідками аварії на ЧАЕС, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи Серії А №403539 та довідкою МСЕК Серія 10 ААА №731045 (а.с.6,7).

13.09.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії згідно зі ст.ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 18.09.2017 року за №87/6-8 відповідачем було зазначено, що пенсія ОСОБА_1 виплачується відповідно до норм чинного законодавства, тому підстав для її перерахунку немає, з посиланням на те, що при встановлені розмірів пенсії органи пенсійного фонду керуються Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», вказана постанова є чинною та обов'язковою для виконання органами Пенсійного фонду України (а.с.8,9).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796(далі - Закон № 796).

Статтею 49 зазначеного Закону передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч.4 статті 54 Закону №796, у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року, розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 3-й групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком, а згідно зі ст.50 вищезазначеного Закону особам, віднесеним до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам 3 групи - в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року №76-ІІІ, що набрав чинність з 01.01.2015 року, внесено зміни до Закону України №796-ХІІ від "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У відповідності до ст.50 Закону №796-ХІІ (в редакції від 28.12.2014р.) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Приписами ст.54 вищезазначеного Закону передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

З огляду на викладені положення законодавства, з 01.01.2015 року визначення розмірів пенсій віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року визначено порядок нарахування та розмір виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, відповідно до п.11 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого вищезазначеною постановою встановлено, що мінімальний розмір пенсії для осіб III групи інвалідності - 110 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Пунктом 13 Порядку визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у фіксованому розмірі: інвалідам III групи - 170,82 гривень, а не у відсотках від прожиткового мінімуму.

Норми ст.ст.50,51,54 Закону №796-ХІІ, якими було встановлено кратні розміри основної та додаткової пенсій втратили чинність, тому не можуть визначати розмір пенсії позивача.

Таким чином, починаючи з 01.01.2015 року норми і положення ст.cт.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а відтак, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягає постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210.

Отже, чинним законодавством не передбачено норм щодо обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 50% від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), а вказані виплати позивачу вірно проводяться відповідачем в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у постанові №1210 від 23.11.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто в розмірах, встановлених діючим законодавством.

Доводи позивача, щодо порушення відповідачем вимог ст.22 Конституції України, суд вважає помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказано у рішенні Конституційного Суду України від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001, зокрема зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Окрім цього, у азб. 5,6,10 п.2.1 рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 1-42/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» зазначено, що Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю; запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Також, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджується з правовою позицією Європейського суду викладеною в справі за заявою «ОСОБА_4 проти України» №43331/12 від 03 червня 2014 року в якій суд прийшов до висновку, що положення Протоколу №1 до Конвенції не встановлюють жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі. "Вимога" може становити "майно" у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню. З огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Суд зазначає, що закон, яким ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції є чинними, не скасований та не визнаний неконституційним. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв в порушення положень Конвенції.

Відповідно до ст.77 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже аналізуючи норми закону та відсутність доказів зі сторони позивача на підтвердження свого позову, суд вважає, що позов є необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.9,77,90,242-246 КАС України, ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Коростенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату невиплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: 11500, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт НА № 334674 виданий 31.05.1997 року.

Представник позивача: ОСОБА_2, місце проживання: 11500, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач: Коростенське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, місце знаходження: 11501, м.Коростень, вул.Грушевського 16/1, Код .

Представник відповідача: ОСОБА_3, місце знаходження: 11501, м.Коростень, вул.Грушевського 16/1, тел. звязку: (04142) 4 22 34.

Суддя : Невмержицька О.А.