Справа № 587/3346/17
Суддя: Черних О. М.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 587/3346/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року

Сумський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Черних О.М.

з участю секретаря судового засідання Скрипка Соіна О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ) до Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (юридична адреса: вул. Степна Бендери, 43), третя особа: Управління соціального захисту населення Сумської районної держадміністрації (вул. Іллінська, 97, м. Суми) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, яка полягає у невиплаті з березня 2017 року пенсії ОСОБА_1; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 2007 року здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням за № 179694, яке видане 09 листопада 2007 року. В листопаді 2014 року його було взято на облік в управлінні соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації, як особу, яка переміщена з району проведення антитерористичної операції. З березня 2017 року позивачу припинена виплата щомісячної пенсії. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними і такими, що порушують його Конституційні права.

Сумським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області надані суду заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень посилається на те, що питання призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, а також Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VІІ від 20.10.2014 р. Позивач, перебував на обліку в управлінні та отримував пенсію з листопада 2014 року, як внутрішньо переміщена особа з Луганської області. З 14 червня 2016 року рішення щодо призначення (відновлення) пенсій органами Пенсійного фонду України можуть прийматися на підставі копії рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. З березня 2017 року управлінням згідно з рішенням Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради виплата пенсії ОСОБА_1 припинена відповідно до даних Державної прикордонної служби України. Рішення Сумським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області про припинення пенсії позивачу з 01.04.2017 р. не приймались, оскільки фактично ними виплати зупинено на підставі рішення Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради. При цьому, в запереченні зазначили, що з 01.10.2017 року виплату пенсії було поновлено.

Суд, дослідивши матеріали справи надані сторонами, вислухавши пояснення всіх учасників справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення від 09.11.2007 року № 179694, копії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення ОСОБА_1 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Луганськ в м. Суми, позивач перебував на обліку і отримував пенсію за віком в Сумському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області (а.с. 45 - 46).

З березня 2017 року виплата пенсії ОСОБА_1 була призупинена, проте будь якого рішення з цього приводу управління Пенсійного фонду України Сумської області не приймалось.

29.11.2017 року за № 001129/1 адвокат ОСОБА_2 звернулась до Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з запитом на отримання публічної інформації у якому просила повідомити рішення на підставі якого припинено виплату пенсії ОСОБА_1, дату з якої припинено виплату пенсії. Листом від 01.12.2017 р. на вказане звернення Сумське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області повідомило, що на підставі листа Держприкордонслужби від 26.01.2017 року № 0.64-3107/015-17, відповідно до підпункту 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 припинено нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1 (а.с. 18).

Згідно витягу з протоколу № 19 від 28.09.2017 року засідання комісії по розгляду питань з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 з вересня 2017 року відновлено виплату пенсії (а. 8-9).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є з справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав, свобод та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень

Згідно зі ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положеннями ст. 5 Закону № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України № 1058, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені ст. 49 цього Закону, за приписами частини першої якої виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 1058, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України № 1058.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII, відповідно до статті 7 якого для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

Під час судового розгляду справи встановлено, що на підставі листа Держприкордонслужби від 26.01.2017 року № 0.64-3107/015-17, відповідно до підпункту 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 ОСОБА_1 припинено нарахування та виплата пенсії.

Посилання відповідача, як на підставу припинення виплати позивачу пенсії, на інформацію з Єдиної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, суд вважає безпідставним, оскільки вказана інформації в розумінні вимог Закону України № 1058 не є рішенням територіального органу Пенсійного фонду, яким припиняється виплата пенсії.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Пічкур проти України» зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Пункт 33 цього рішення зазначає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію, що держава повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 р., зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійсненню соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції на час призупинення пенсії позивачу) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріальною забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року№509.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюються в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому. Зазначені виплати припиняються з місяця, наступного за тим, у якому завершився строк дії такої довідки, виданої після 09.09.2015 року. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати.

Отже, умовами продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку за місцем перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк» або з доставкою додому під час дії такої довідки.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою.

З вказаної довідки та копії паспорту позивача слідує, що він перемістився з тимчасово окупованої території, де був зареєстрований за адресою: вул. Мікроцентр, б. 1, кв. 116 м. Сорокине (Краснодон), Луганської області та мешкає за адресою: АДРЕСА_2

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 637 від 05.11.2014, встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідач, припиняючи виплату позивачу його пенсії діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки припинення виплати пенсії особі у зв'язку з відсутністю в матеріалах пенсійної справи підтвердження проходження позивачем перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи не відноситься до законодавчо визначених підстав припинення виплати пенсії та суперечить приписам Конституції України.

Керуючись Законом України від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», 242-244, 246 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ) до Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (юридична адреса: вул.. Степна Бендери , 43) третя особа: Управління соціального захисту населення Сумської районної держадміністрації (вул. Іллінська, 97, м. Суми) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, яка полягає у припиненні з 01 березня 2017 виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобовязати Сумське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області нарахувати та виплатити заборгованість пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року.

Стягнути з Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (юридична адреса: вул.. Степна Бендери , 43)за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних