Справа № 461/6256/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12384/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Гулида Р.М. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова на постанову Галицького районного суду м.Львова від 16.11.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про визнання протиправним рішення про відмову у виплаті грошової допомоги, зобовязання зарахувати страховий стаж і виплатити грошову допомогу (суддя суду І інстанції: ОСОБА_3; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 41 хв. 16.11.2017р. м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не вказана),-

В С Т А Н О В И В:

08.09.2017р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати дії відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління /ОУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України м.Львова щодо відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на підставі п.7-1 роз.15 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та постанови КМ України № 1191 від 23.11.2011р. протиправними і незаконними; зобовязати пенсійний орган зарахувати до страхового стажу позивача період роботи на посаді викладача коледжу Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола з 10.11.2005р. по 31.05.2011р., вищого навчального закладу III рівня акредитації - Львівського державного інституту новітніх технологій та управління, що дає право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати відповідача забезпечити виплату позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на підставі п.7-1 роз.15 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та постанови КМ України № 1191 від 23.11.2011р. (а.с.1-6).

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 16.11.2017р. заявлений позов задоволено; визнано дії відповідача ОСОБА_2 ОУПФ України м.Львова щодо відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на підставі п.7-1 роз.15 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та постанови КМ України № 1191 від 23.11.2011р. протиправними і незаконними; зобовязано пенсійний орган зарахувати до страхового стажу позивача період роботи на посаді викладача коледжу Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола з 10.11.2005р. по 31.05.2011р., вищого навчального закладу III рівня акредитації - Львівського державного інституту новітніх технологій та управління, що дає право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язано відповідача забезпечити виплату позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на підставі п.7-1 роз.15 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та постанови КМ України № 1191 від 23.11.2011р.; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 ОУПФ України м.Львова судовий збір в розмірі 1920 грн. (а.с.84-88).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач ОСОБА_4 ОУПФ України м.Львова, який у своїй апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи (а.с.89-90).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що коледж Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола, де працювала позивач з 10.11.2005 по 31.05.2011р., створений як структурний підрозділ (без права юридичної особи) вищого навчального закладу III рівня акредитації - Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола.

Відтак, зазначений коледж не є вищим навчальним закладом І-ІІ рівня акредитації в розумінні Закону України «Про вищу освіту», а структурним підрозділом вищого навчального закладу III рівня акредитації - Державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола (у період з 10.11.2005р. по 31.05.2011р.).

У записах трудової книжки та в індивідуальних відомостях про застраховану особу відображено роботу позивача саме у Львівському державному інституті новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола. Факт роботи в коледжі як вищому навчальному закладі у трудовій книжці та в індивідуальних відомостях про застраховану особу не відображено.

За таких обставин, період роботи на посаді викладача з 10.11.2005р. по 31.05.2011р. не враховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки постановою КМ України № 909 від 04.11.1994р. передбачено, що правом на пенсію за вислугу років користуються лише викладачі вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, згідно листа № 6045/04-14 від 11.08.2017р. відповідач ОСОБА_4 ОУПФ України м.Львова відмовив позивачу у призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій на підставі п.7-1 роз.15 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та постанови КМ України № 1191 від 23.11.2011р. у звязку із призначенням пенсії за віком.

Підставою для відмови у виплаті спірної допомоги вказано те, що коледж Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола, в якому позивач працювала з 10.11.2005р. по 31.05.2011р., створено як структурний підрозділ (без права юридичної особи) вищого навчального закладу III рівня акредитації - Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола (а.с.7-8).

Згідно записів у трудовій книжці з 25.08.1986р. позивач ОСОБА_1 прийнята викладачем Львівського технікуму радіоелектроніки.

Вказаний навчальний заклад відповідно до рішення Міжгалузевої акредитаційної комісії Міністерства освіти України від 30.06.1994р. і постанови КМ України № 228 від 05.04.1994р. був акредитований як коледж II рівня акредитації і йому затверджено назву «Західноукраїнський колегіум».

Відповідно до розпорядження КМ України №703-р від 26.11.2003р. та наказу Міністерства освіти і науки України № 790 від 28.11.2003р. утворено Західноукраїнський інститут інформаційних технологій та управління при Донецькому державному університеті управління II рівня акредитації шляхом реорганізації коледжу «Західноукраїнський колегіум».

Згідно наказу Міністерства освіти і науки № 250 від 26.03.2004р. у складі Західноукраїнського інституту інформаційних технологій та управління при Донецькому державному університеті управління створено коледж як відокремлений структурний підрозділ інституту без права юридичної особи.

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки № 464 від 05.08.2005р. та у відповідності з розпорядженням КМ України № 283-р від 23.07.2005р. Західноукраїнський інститут інформаційних технологій та управління при Донецькому державному університеті управління перейменований у Львівський державний інститут новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола III рівня акредитації, у складі якого залишився коледж як відокремлений структурний підрозділ без права юридичної особи.

Згідно наказу Міністерства освіти і науки України №1284 від 24.12.2010р. «Про реорганізацію Львівського державного інституту новітніх технологій та управління імені ОСОБА_5» було прийнято рішення реорганізувати Львівський державний інститут новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола шляхом його приєднання до Національного університету «Львівська політехніка».

Відповідно до наказу Національного університету «Львівська політехніка» № 415-1-10 від 31.05.2011р. на базі реорганізованого коледжу Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола створено коледж «Національного університету «Львівська політехніка».

Згідно наказу Національного університету «Львівська політехніка» № 967-1-10 від 30.11.2011р. змінено назву коледжу «Національного університету «Львівська політехніка» на Відокремлений структурний підрозділ Технологічний коледж «Національного університету «Львівська політехніка» І рівня акредитації (а.с.9-13, 16-18, 19-39, 59-74).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що доводи пенсійного органу про те, що коледж Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола не є вищим навчальним закладом І-ІІ рівня акредитації в розумінні Закону України «Про вищу освіту», а є структурним підрозділом вищого навчального закладу ІІІ рівня акредитації, є помилковими.

Згідно п.3.1.1 Положення про коледж Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола, затв. ректором Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім..ОСОБА_5 05.12.2006р., до основних напрямів діяльності коледжу належить підготовка фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст».

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій додатків до ліцензій, виданих Міністерством освіти і науки України за 2005-2010 роки, коледж Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола був належним чином ліцензований для підготовки молодших спеціалістів.

Звідси, вказаний коледж відноситься до вищого навчального закладу другого рівня акредитації, в якому здійснюється підготовка фахівців за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обгрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Відповідно до п.7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затв. постановою КМ України № 1191 від 23.11.2011р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), передбачено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою КМ України № 909 від 04.11.1993р. «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Вказаним Переліком передбачені викладачі вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про вищу освіту» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) вищий навчальний заклад - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Згідно ст.28 цього Закону коледж - галузевий вищий навчальний заклад або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям ступенів молодшого бакалавра та/або бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження. Коледж також має право здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

Відомості про коледж, який є структурним підрозділом університету, академії чи інституту, включаються до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як вбачається із ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Із записів трудової книжки позивача слідує, що вона працювала на наступних посадах:

з 25.08.1986р. по 01.01.2004р. - на посаді викладача Львівського технікуму радіоелектроніки, згодом Західноукраїнський колегіум (17 років 4 місяці 8 днів);

з 02.01.2004р. по 09.11.2005р. - на посаді викладача Західноукраїнського інституту інформаційних технологій (1 рік 10 місяців 8 днів);

з 10.11.2005р. по 31.05.2011р. - на посаді викладача Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола (5 років 6 місяців 22 дні);

з 01.06.2011р. по сьогоднішній день - на посаді викладача Технологічного коледжу Національного університету «Львівська політехніка» І рівня акредитації (6 років).

В індивідуальних відомостях про застраховану особу, страхувальником зазначено Львівський державний інститут новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола, а не коледж як вищий навчальний заклад.

Як вбачається із атестаційних листів від 12.04.2006р. та від 12.04.2011р. позивач проходив атестацію як викладач коледжу Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола. Атестаційні листи скріплено печаткою вищого навчального закладу III рівня акредитації - Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола.

Атестаційний лист педагогічного працівника від 12.04.2016р. на посаді викладача Відокремленого структурного підрозділу Технологічного коледжу «Національного університету «Львівська політехніка» скріплено печаткою вищого навчального закладу - Відокремленого структурного підрозділу Технологічний коледж Національного університету «Львівська політехніка».

Враховуючи викладене, коледж Львівського державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола, де працювала позивач з 10.11.2005р. по 31.05.2011р., створено як структурний підрозділ (без права юридичної особи) вищого навчального закладу ІІІ рівня акредитації - Львівського державного інститут новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола.

Відтак, зазначений коледж є структурним підрозділом вищого навчального закладу III рівня акредитації - Державного інституту новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола (у період з 10.11.2005р. по 31.05.2011р.); при цьому сам коледж був акредитований як вищий навчальний заклад І рівня акредитації, що стверджується виданими ліцензіями і додатками до них (а.с.19-39) та сертифікатами про акредитацію (для коледжу І рівень акредитації протягом 2005-2011рр.) (а.с.62-74).

Також в записах трудової книжки та в індивідуальних відомостях про застраховану особу відображено роботу позивача у Львівському державному інституті новітніх технологій та управління ім.В.Чорновола. Факт роботи в коледжі як вищому навчальному закладі у трудовій книжці та в індивідуальних відомостях про застраховану особу не відображено, оскільки вказаний коледж був структурним підрозділом вказаного інституту та не мав ознак юридичної особи.

За таких обставин період роботи на посаді викладача з 10.11.2005р. по 31.05.2011р. повинен враховуватися до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки постановою КМ України № 909 від 04.11.1994р. передбачено, що правом на пенсію за вислугу років користуються викладачі вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, до складу яких чинним законодавством віднесені коледжі.

Оскільки до спеціального стажу, що дає право на одержання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно поданих заявницею документів також можливо зарахувати інші періоди її роботи, а саме: з 25.08.1986р. по 09.11.2005р. та з 01.06.2011р. по 31.05.2017р., тому є наявними правові підстави для виплати позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності наведене, приймаючи до уваги представлені позивачем документи, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви вірно стягнуті судом першої інстанції на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова на постанову Галицького районного суду м.Львова від 16.11.2017р. в адміністративній справі № 461/6256/17 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8
Дата складення повного судового рішення: 08.02.2018р.