Справа № 826/12347/17
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Губської О. А., Парінов А. Б.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача Байди О. В., представника відповідача Шевченко І. Д, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія абсолют фінанс» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту: 14 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія абсолют фінанс» до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21 червня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Фінансова компанія абсолют фінанс» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21 червня 2017 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позовних вимог з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було проігноровано положення Порядку № 547 щодо початку перебігу строку застосування РРО фінансовими компаніями, передбачені Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України та змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 р. № 502, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 січня 2003 р. за № 21/7342 (далі Інструкція № 502).

В той же час, у відповідності до абз. 2 п. 7 Розділу ІІІ вказаної Інструкції дане положення набирає чинності через 6 місяців з дня затвердження ДФС України Державного реєстру РРО.

Апелянт вважає вказану норму, такою, що містить відкладальну обставину та зазначає, що Державний реєстр РРО було затверджено наказом ДФС України від 16.06.2016 р. № 535, однак, в подальшому, наказом від 28.09.2016 р. № 813 його визнано таким, що втратив чинність.

В подальшому, наказом ДФС України від 20.04.2017 р. № 275 було затверджено Державний реєстр РРО, який в силу Інструкції № 502 повинен застосовуватись з 20.10.2017 р.

З огляду на це, позивач не вважає своїм обов'язком здійснювати валютно-обмінні операції із застосуванням РРО у спірний період.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного адміністративного суду не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з'явилися, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем 07.06.2017 р. проведено фактичну перевірку господарської одиниці позивача, розташованої за адресою: місто Київ, вул. Маршала Конєва, 7.

За результатами вказаної перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем, як фінансовою установою, вимог законодавства у вигляді купівлі 10.02.2017 р. 500 російських рублів по ціні 4,60 грн. без застосування РРО та роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.

За результатами встановленого порушення, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 21.06.2017 року № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 01, 00 грн. за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, що є предметом оскарження у данному спорі.

Рішенням про результати розгляду скарги від 17.08.2017 р. № 18/96/6/99-99-11-03-01-25 вказане ППР залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР (далі - Закон № 265), згідно преамбули якого його дія поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до ст. 3 Закону № 265 суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані, зокрема:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

3) застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування;

4) забезпечувати цілісність пломб реєстратора розрахункових операцій та незмінність його конструкції та програмного забезпечення;

5) у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

У відповідності до п. 2 ст. 4 Закону № 265 уповноважені банки, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб'єкти господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками, зобов'язані: проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.

Вказаною нормою передбачено імперативний обов'язок для позивача проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через РРО.

У відповідності до п. 1 ст. 18 Закону № 265 у разі порушення встановленого цим Законом порядку виконання операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, до уповноважених банків та суб'єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками, за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, нероздрукування розрахункового документа, що підтверджує виконання операції з купівлі-продажу іноземної валюти, або проведення операції на неповну суму коштів.

Як встановлено в акті перевірки, позивачем роздруковано перший Z-звіт 19.04.2017 р., однак, операція з купівлі-продажу іноземної валюти згідно звітної довідки була здійснена позивачем 10.02.2017 р.

З огляду на що, на аркуші 3 акту фактичної перевірки від 07.06.2017 р. відповідач зафіксував порушення, яке полягало у виконанні суб'єктом господарської діяльності операції з купівлі-продажу іноземної валюти без використання належним чином зареєстрованого, опломбованого та переведеного у фіскальний режим роботи РРО без видачі розрахункового документу.

Процедури реєстрації, перереєстрації та скасування реєстраторів розрахункових операцій (далі - РРО), що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, визначені Порядком реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 р. № 547, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.07.2016 р. за № 919/29049, із змінами та доповненнями (далі - Порядок № 547).

Згідно пункту 1-2 частини другої розділу II Порядку №547 уповноважені банки, уповноважені фінансові установи, національний оператор поштового зв'язку та їх агенти (далі - суб'єкти господарювання), що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти у пунктах обміну іноземної валюти, касах фінансових установ, касах відокремлених підрозділів фінансових установ, касах відділень поштового зв'язку національного оператора поштового зв'язку (далі - пункти обміну валюти), для здійснення операцій з купівлі-продажу валюти зобов'язані зареєструвати РРО відповідно до положень цього Порядку, виконати його персоналізацію, опломбувати та перевести у фіскальний режим роботи.

Реєстрації в контролюючих органах підлягають РРО, модифікації яких включені до Державного реєстру РРО, зі сферою застосування «операції з купівлі-продажу іноземної валюти» за умови, що строк служби, встановлений в технічній документації на РРО, не вичерпався, а також з урахуванням строків первинної реєстрації, встановлених Державним реєстром РРО.

Реєстрація РРО здійснюється в контролюючому органі за основним місцем обліку суб'єкта господарювання як платника податків.

Згідно п. 7 Р. ІІ Інструкції № 502 фінансова установа, її відокремлені підрозділи та пункти обміну валюти мають право розпочинати роботу, в тому числі, після реєстрації РРО в органі доходів і зборів.

У даному пункті також вказано, що абзац другий пункту 7 розділу II набирає чинності через шість місяців із дня затвердження Державною фіскальною службою України Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти згідно з Постановою Національного банку № 983 від 29.12.2015 р.

Цим абзацем було доповнено Інструкцію № 502 постановою Правління НБ України від 29.12.2015 р., що набрала чинності з 01.01.2016 р.

Як встановлено колегією суддів, позивачем отримано Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 01.08.2016 р. № 196 (а. с. 23).

В той же час, реєстраційне посвідчення на РРО позивачем отримано 01.03.2017 р.

Відтак, колегія суддів вважає встановленими обставини щодо порушення позивачем вимог ст. 4 Закону № 265, оскільки після отримання Генеральної ліцензії позивач не вчинив дій щодо реєстрації РРО та 10.02.2017 р. здійснив операцію з купівлі-продажу валюти без його використання.

У відповідності до абз. 1 п. 1 ст. 17 Закону № 265 за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання вчинене вперше - 1 гривня.

За результатами розгляду скарги Державна фіскальна служба України дійшла висновку про неправильність застосування до позивача фінансової санкції та рішенням від 17.08.2017 р. № 18/96/6/99-99-11-03-01-25 застосувала більш жорстку санкцію до позивача у вигляді донарахування 1699, 00 грн. на підставі ст. 18 Закону № 265.

Допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 08.02.2018 р. свідок ОСОБА_5 пояснив, що на час визначення розміру штрафної санкції податковим органом на центральному рівні не було встановлено чіткого розмежування щодо норми, що підлягала застосуванню у даному випадку, що і призвело до збільшення вищестоящим органом розміру штрафу.

Натомість, збільшенню ДФС України суми штрафу на 1699, 00 грн. колегія суддів оцінки не надає, оскільки рішення ДФС України від 17.08.2017 р. № 18/96/6/99-99-11-03-01-25, яким податкове повідомлення-рішення № від 21 червня 2017 року залишено без змін та донараховані на його підставі грошові зобов'язання, не є предметом спору у даній справі.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія абсолют фінанс» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія абсолют фінанс» до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21 червня 2017 року залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені ст. ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя О. А. Губська
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 08.02.2018 р.)