Справа № 9901/22/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

12 лютого 2018 року

м. Київ

Справа № 9901/22/17

Провадження № 11-64сап18

Велика Палата Верховного Суду у складі

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів: Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.

розглянула в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід усім суддям Великої Палати Верховного Суду від участі у розгляді апеляційної скарги на ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 2 січня 2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя та Президента України Порошенка П.О. про скасування рішення та указу і

ВСТАНОВИЛА:

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 2 січня 2018 року відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1., в якому він просив скасуватирішення Вищої ради правосуддя від 14 листопада 2017 року про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та ОСОБА_3 на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, а також Указ Президента України від 14 грудня 2017 року № 417/2017 «Про призначення суддів Верховного Суду».

17 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу Верховного Суду про відмову у відкритті провадження в справі.

25 січня 2018 року (в день надходження до Великої Палати Верховного Суду) апеляційну скаргу ОСОБА_1. відповідно до статті 31 з урахуванням положень підпункту 15.2 підпункту 15 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) зареєстровано в автоматизованій системі документообігу Великої Палати Верховного Суду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2018 року суддею доповідачем у цій справі № 9901/22/17 (провадження № 11-64сап18) визначено Прокопенка О.Б.

Ухвалою цього судді Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1. про відстрочення сплати судового збору, апеляційну скаргу у зв'язку з недотриманням вимог пункту 1 частини п'ятої статті 296 КАС щодо її оформлення залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків у десятиденний строк з дня отримання такої ухвали.

До закінчення встановленого судом строку ОСОБА_1 подав до суду доповнення до апеляційної скарги, заявивши відвід усім суддям Великої Палати Верховного Суду, які будуть розглядати апеляційну скаргу.

Як на підставу для відводу суддів ОСОБА_1 послався на пункт 4 частини першої статті 36 КАС, а саме наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об'єктивності суддів.

Обґрунтовуючи наявність такої підстави, ОСОБА_1 зазначив, що судді Верховного Суду, призначені на ці посади указами Президента України від 10 листопада та 14 грудня 2017 року № 357/2017, 417/2017 з порушенням строку, встановленого Законом України «Про судоустрій і статус суддів», за своїм правовим статусом не є суддями в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), що проголошує право на суд, встановлений законом.

Про наведене, на думку ОСОБА_1., свідчить також і те, що ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2017 року у справі № 760/20954/17 зобов'язано уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування за заявою ОСОБА_1. від 2 жовтня 2017 року, зокрема, про вчинення особами, щодо яких 29 вересня 2017 року Вища рада правосуддя оголосила рішення внести подання Президентові України про призначення на посади суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, діяння, що містить ознаки співучасті у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 109 Кримінального кодексу України, а саме дій з метою захоплення державної влади у Верховному Суді.

Перевіривши наведені ОСОБА_1. на обґрунтування заяви про відвід суддів доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Частинами першою, п'ятою та шостою статті 125 Основного Закону встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до частини першої статті 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

За правилами частини третьої статті 23 КАС у випадках, визначених цим Кодексом, Велика Палата Верховного Суду переглядає в апеляційному порядку як суд апеляційної інстанції судові рішення у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції.

Згідно із частиною п'ятою статті 266 КАС Велика Палата Верховного Суду є судом апеляційної інстанції у справах щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду є судом, встановленим національним законодавством, для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1. на ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 2 січня 2018 року в адміністративній справі за його позовом до Вищої ради правосуддя та Президента України про скасування рішення та указу.

Відповідно до статті 36 КАС у редакції Закону № 2147-VIII суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими».

Посилання ОСОБА_1. на призначення всіх суддів Верховного Суду всупереч закону та саме по собі згадане заявником кримінальне провадження щодо таких суддів, яке має здійснюватись на підставі згаданої вище ухвали слідчого судді про зобов'язання НАБУ розпочати досудове розслідування за заявою ОСОБА_1., не можна вважати об'єктивно обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях, вчинення, на думку ОСОБА_1., суддями вказаного у його заяві до НАБУ злочину не підтверджено відповідними судовими рішеннями.

Зі змісту апеляційної скарги та тексту оскарженої ухвали вбачається, що предметом позову ОСОБА_1. є законність актів Вищої ради правосуддя та Президента України щодо призначення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на посади суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, які наразі не входять до складу Великої Палати цього Суду.

З предмета та меж апеляційного перегляду не простежується будь-яка залежність чи взаємозв'язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість або необ'єктивність суддів, яким заявлено відвід.

Вирішуючи питання щодо заявленого ОСОБА_1. відводу, Велика Палата Верховного Суду також керується тим, що в разі задоволення відводу її суддям розгляд апеляційної скарги може не відбутися, оскільки формально не існуватиме складу суду, встановленого законом, для перегляду оскарженої ухвали. За такої правової ситуації ОСОБА_1 може бути позбавлений передбаченого статтею 129 Конституції України права на апеляційний перегляд справи. У поєднанні з наведеними вище аргументами настання такої ситуації є неприпустимим.

З огляду на закріплені у другому параграфі глави 2 розділу І та статті 40 КАС правила інстанційної юрисдикції й порядок вирішення заявленого відводу, іншого суду, ніж Велика Палата Верховного Суду, для розгляду заяви ОСОБА_1. про відвід суддів цього органу не встановлено.

Таким чином, оскільки обставини, наведені ОСОБА_1. на обґрунтування заяви про відвід не знайшли свого підтвердження, підстав для висновку про наявність передумов для відводу всіх суддів Великої Палати Верховного Суду, визначених статтею 36 КАС, немає.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 36, 40 КАС, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід усім суддям Великої Палати Верховного Суду від участі в розгляді апеляційної скарги на ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 2 січня 2018 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя та Президента України Порошенка П.О. про скасування рішення та указу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: Н.О. Антонюк Н.П. Лященко
С.В. Бакуліна Л.І. Рогач
В.В. Британчук О.М. Ситнік
Д.А. Гудима О.С.Ткачук
О.С. Золотніков І.В. Саприкіна
О.Р. Кібенко В.Ю. Уркевич
В.С. Князєв О.Г. Яновська
Л.М. Лобойко