Справа № 826/8480/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року № 826/8480/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомОСОБА_1
до Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві
про скасування вимоги про сплату боргу

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить суд: скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19 квітня 2017 року №Ф-103, яка прийнята Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем винесено спірну податкову вимогу за податковим зобов'язанням, яке в момент винесення податкової вимоги було відсутнім, а тому податкова вимога від 19.04.2017 року №Ф-103 є протиправною та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачем надано до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що податкову вимогу від 19.04.2017 року №Ф-103 скасовано, з огляду на зазначене просив суд відмовити в їх задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 10 жовтня 2017 року, Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини четвертої статті 122 КАС України (в редакції станом на жовтень 2017 р.).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 отримав податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 19.04.2017 року №Ф-103. Із зазначеної вимоги вбачається, що станом на 31.03.2017 року за позивачем рахується борг зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 19424,21 грн.

Не погоджуючись з спірною вимогою Позивачем подано скаргу до ДФС України, Рішенням ДФС України від 01.06.2017 року №7169/Р/99-99-11-02-02-25 залишено без змін вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.04.2017 року №Ф-103 ГУ ДФС у м. Києві, а скаргу позивача - без задоволення.

Позивачем зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною, а тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.153. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковою вимогою є письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу, яким, згідно з п.п.14.1.175. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, є сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 57.3. статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 54.3.6 пункту 54.3. статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пункту 56.1. статті 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.15. статті 56 Податкового кодексу України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до п. 2.3. Порядку направлення органами державної податкової служби податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 року № 576, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 року за № 1840/24372, протягом строків оскарження суми грошових зобов'язань, визначених Кодексом, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Крім того, відповідно до пункту 59.3. статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що спірна податкова вимога була надіслана за фактом виникнення заборгованості по єдиному соціальному внеску.

У той же час, Відповідач в своїх запереченнях зазначає, що оскаржувана податкова вимога скасована, у зв'язку із перерахунком сплачених коштів на відповідних рахунок.

Відповідно до інформації, що міститься в системі Податковий блок АІС «Облік платежів», відсутня заборгованість за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, які проводять професійну незалежну діяльність).

На підтвердження зазначених обставин Відповідачем надано витяг з підсистемі Податковий блок АІС «Облік платежів».

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не має, оскільки станом на момент вирішення спору оспорювана вимога про сплату боргу (недоїмки) скасована Відповідачем самостійно.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: 02092, АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук