Справа № 310/6693/17
Суддя: Черткова Н. І.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/6693/17
РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -- Бобрової С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради, виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання протиправними дій та зобов'язання поновити та сплатити єдиноразову допомогу при народженні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради, виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання протиправними дій та зобов'язання поновити та сплатити єдиноразову допомогу при народженні дитини. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він в серпні 2014 року звернувся до УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради з заявою про призначення допомоги при народженні дитини- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана допомога була призначена та єдиноразово виплачена сума допомоги у розмірі 10320 грн. 03.09.2014 року позивач отримав статус внутрішньо переміщеної особи. Позивач вказав, що відповідно до повідомлення, яке надійшло від відповідача (від 14.08.2015 року) решта суми допомоги повина була бути виплачена на протязі періоду з 01 листопада 2014 року по 31 серпня 2017 року в рівних частинах у розмірі 860 грн. Вказана допомога була виплачена по березень 2016 року включно, а з квітня 2016 року виплата допомоги були закінчена на тій підставі, що 20 січня 2016 року закінчився строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи. Позивач вказав, що у квітні 2016 року після дзвінка до УПСЗН він повторно надав відповідачу свідоцтво про народження дитини, оскілки йому було відмовлено в прийнятті на тій підставі, що він повинен був окрім свідоцтва про народження дитини привести і саму дитину, а оскілки дитина знаходилась у місті Свердловську Луганської області, ОСОБА_3 повинна були виїхати до дітей. До квітня 2017 року виїхати до м. Бердянську позивач не мав можливості, оскільки не міг виїхати з тимчасово окупованої території України на її підконтрольну територію з дітьми без згоди батька. 16 травня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати допомоги при народженні дитини, але в прийнятті документів позивачу було відмовлено без будь-яких пояснень. Позивач вважає прийняте рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його права та підлягає скасуванню. Також прохав поновити строк звернення до суду, оскільки про порушення свого права дізналась лише в червні 2017 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, при подальшому розгляді справи надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримала позов у повному обсязі. Представник відповідача -Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, прохав суд відмовити в їх задоволенні, при подальшому розгляді справи в судове засідання не з» явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та не визнання позовних вимог. Представник відповідача -виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області в судове засідання не з"явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та прохав прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Згідно із ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. Судом встановлено та не є спірним між сторонами, що в серпні 2014 року позивач звернулась до відповідача - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з заявою на отримання допомоги при народженні дитини- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана допомога була призначена позивачу та єдиноразово виплачена сума допомоги у розмірі 10320 грн. 03.09.2014 року позивач отримала статус внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до повідомлення, яке надійшло від відповідача (від 14.08.2015 року) решта суми допомоги повина була бути виплачена на протязі періоду з 01 листопада 2014 року по 31 серпня 2017 року в рівних частинах у розмірі 860 грн. Встановлено, що вказана допомога була виплачена по березень 2016 року включно, а з квітня 2016 року виплата допомоги були закінчена на тій підставі, що 20 січня 2016 року закінчився строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи. Судом встановлено, що у квітні 2016 року після дзвінка до УПСЗН позивач повторно надала відповідачу свідоцтво про народження дитини, оскілки їй було відмовлено в прийнятті на тій підставі, що вона повина була окрім свідоцтва про народження дитини привести і саму дитину, а оскільки дитина знаходилась у місті Свердловську Луганської області, позивач повина були виїхати до дітей. Встановлено, що до квітня 2017 року виїхати до м. Бердянську позивач не мала можливості, оскільки не могла виїхати з тимчасово окупованої території України на її підконтрольну територію з дітьми без згоди батька. 16 травня 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати допомоги при народженні дитини, що також підтверджується копією відповідної заяви, наявної в матеріалах справи. Встановлено, що позивачу було відмовлено у поновленні виплати допомоги при народженні дитини. Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати державної допомоги позивачу з 01.04.2016 року на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї з урахуванням вимог діючого законодавства. З приводу викладеного суд зазначає, що згідно ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення. Статтею 1 наведеного Закону окрім іншого передбачено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно з ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: - позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; - відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; - тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; - припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; - нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини. При цьому жодної з наведених підстав відповідачем не встановлено, а будь яких інших підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини законом не передбачено, а постанови КМУ, на підставі яких відповідач здійснив перевірку, склав акт та припинив виплату не є законом, а є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання соціальних витрат позивачем, оскільки право вносити відповідні зміни до Законів належить виключно Верховній Раді України і не може передаватись іншим органам чи посадовим особам. Крім цього, довідка внутрішньо переміщеної особи від 22.05.2017 року є діючою та не скасована. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. НормиКонституції України є нормами прямої дії. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 Конституції України). При цьому пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 рокуроз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частина 1 ст. 121 КАС України передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Враховуючи, що про порушення свого права позивач дізналась лише з відповіді відповідача на її звернення лише в червні 2017 року, відповідач в свою чергу доказів про те, що раніше повідомляв позивача про зупинення виплати допомоги при народження дитини суду не надав, то суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду з зазначеним позовом, тому заява про поновлення пропущеного строку для звернення до суду підлягає задоволенню. З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в поівному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 241-247, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради, виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання протиправними дій та зобов'язання поновити та сплатити єдиноразову допомогу при народженні дитини, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області по зупиненню виплати ОСОБА_3 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області поновити нарахування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 єдиноразову допомогу при народженні дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та виплатити заборгованість за період з квітня 2016 року по 31 серпня 2017 року.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судовий збіру в розмірі 640 (шістсот сорок гривень), 00 копійок.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області подати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюєтьсяз дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 12 лютого 2018 року.

Cуддя: