Справа № 428/11470/17
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року справа №428/11470/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області (суддя Юзефович І.О.) від 06 грудня 2017 року (повний текст рішення складено 06 грудня 2017 року у м.Сєвєродонецьку) по справі №428/11470/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання неправомірною відмову у виплаті пенсії померлого чоловіка дружині померлого, зобовязання виплатити дружині померлого недоотриману пенсію за період з 13.04.2014 року по 29.04.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання неправомірною відмову у виплаті пенсії померлого чоловіка дружині померлого; зобовязання виплатити дружині померлого недоотриману пенсію за період з 13.04.2014 року по 29.04.2016 року.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 грудня 2017 року адміністративний позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що вона з чоловіком проживала у м. Луганськ де проводиться антитерористична операція. Позивач зазначила, що в березні 2017 року коли мала змогу попасти на підконтрольну територію України до м.Сєвєродонецьк, одразу почала займатися документами для отримання пенсії померлого чоловіка та стала на облік внутрішньо переміщеної особи, потім через суд отримала свідоцтво про смерть чоловіка.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до довідки від 14 березня 2017 року № позивача взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції .

Згідно свідоцтва про шлюб Серії Н-ЕД №251511 від 01.06.1980 року позивач є дружиною ОСОБА_3, який помер 29 квітня 2016 р., що засвідчується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 І-ЕД №502640 від 13.04.2017 року.

ОСОБА_3 перебував на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач 13.04.2017р. звернулась до відповідача з заявою про виплату пенсії померлого чоловіка за період з 01.08.2014р. по 29.04.2016р.

На наведене звернення відповідач листом від 21.04.2017р. №170/Д-11 відмовив у виплаті пенсії у зв'язку зі спливом шестимісячного строку звернення, встановленого ст.61 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Статтею 61 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім'ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім'ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серія І-ЕД №502640 було видано органом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 13 квітня 2017р. Із заявою про виплату пенсії померлого чоловіка позивач звернулась одразу після отримання свідоцтва - 13.04.2017р.. Тобто, позивач з об'єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з даною заявою на протязі 6 місяців після смерті пенсіонера, оскільки мешкала на тимчасово окупованій території.

З 22.11.2014р. набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

У ч. 2 ст. 7 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

У відповідності до вимог статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства». Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, зясовуючи, чи існує позитивне зобовязання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» (CASEOFSUKHANOVANDILCHENKOv. UKRAINE) заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції» (FormerKingofGreeceandOthersv. Greece) заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, колегія судів вважає, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленим права на одержання належних їй сум.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволені позову.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 грудня 2017 року по справі №428/11470/17 задовольнити.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 грудня 2017 року по справі №428/11470/17 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання неправомірною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області у виплаті пенсії померлого чоловіка ОСОБА_3 дружині померлого; зобовязання Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити дружині померлого ОСОБА_3 недоотриману пенсію за період з 13.04.2014 року по 29.04.2016 року задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області у виплаті ОСОБА_2 пенсії померлого чоловіка ОСОБА_3 дружині померлого.

Зобовязати Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 13.04.2017 року про виплату пенсії померлого чоловіка ОСОБА_3 недоотриманої пенсії за період з 13.04.2014 року по 29.04.2016 року з урахуванням висновків суду по цій справі.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 07 лютого 2018 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г.Гаврищук

Судді: А.А.Блохін

ОСОБА_1