Справа № 803/2006/17
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року ЛуцькСправа № 803/2006/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності військових частин протиправною щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги та зобов`язання вжити заходів щодо здійснення зазначеної виплати.

Позов обґрунтований тим, що станом на 27.04.2016 року ОСОБА_1 у встановленому порядку мав зареєстроване місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

27.04.2016 року позивач уклав контракт про проходження військової служби з Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_4 (польова пошта НОМЕР_5 ), а з 23.05.2016 року позивач почав проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), де пункт постійної дислокації якої із середини 2017 року розташовувався в місті Лозова Харківської області.

Позивач зазначає, що військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) неодноразово змінювала місце дислокації під час проходження ним військової служби, у тому числі в зоні проведення антитерористичної операції. Вказує на те, що у разі проходження військової служби з призначенням на посаду у військовій частині, якщо це пов`язано із зміною місця проживання військовослужбовця, або якщо військова частина змінює місце дислокації для виконання бойових завдань, то такому військовослужбовцю виплачується підйомна допомога. Однак, саме з 23.05.2016 року така підйомна допомога йому не виплачувалася, у зв`язку з чим позивач звернувся із заявою від 15.09.2017 року на урядову «гарячу лінію» щодо виплати йому підйомної допомоги у відповідності до положень Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370.

ОСОБА_1 вказує, що у відповіді на зазначену заяву Командування Сухопутних військ Збройних Сил України листом від 02.10.2017 року за вих. №116/14/1/3560 повідомило його про те, що йому призупинені виплати всіх видів грошового забезпечення з 07.01.2017 року у зв`язку з тим, що він самовільно залишив військову частину. Однак, позивач вважає такий лист формальною відпискою.

Враховуючи те, що позивач проживав у селі Гірки Любешівського району Волинської області, а у зв`язку із проходження військової служби вимушений був змінити місце проживання, яке знаходилось у розташуванні військової частини, яка дислокувалась в місті Лозова Харківської області та виконувала бойові завдання в зоні антитерористичної операції, при цьому військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) не мала постійного місця дислокації, тому ОСОБА_1 вважає, що набув право на отримання підйомної допомоги з початку проходження військової служби у цій військовій частині, тобто з 23 05.2016 року.

Оскільки позивачу підйомна допомога з цього часу не виплачена, а військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_3 та не має можливості самостійно здійснити виплату підйомної допомоги, тому ОСОБА_1 просить визнати бездіяльність військових частин протиправною щодо невиплати йому підйомної допомоги та зобов`язати відповідачів вжити заходів щодо здійснення зазначеної виплати.

У відзиві на позовну від 06.02.2018 року за вих. №343 (а.с.31) військова частина НОМЕР_3 не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , оскільки у військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) з часу формування по теперішній час не має місця постійної дислокації, а тому станом на 23.05.2016 року ОСОБА_1 не набув права на підйомну допомогу, що підтверджується листом військової частини НОМЕР_6 від 18 жовтня 2017 року №1314/21/1606. У зв`язку з цим представник військової частини НОМЕР_3 просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідачі - військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) відзив на позов у встановлений судом строк не подала, хоча ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі з повісткою про виклик до суду відповідач отримав 24.01.2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.19).

В судове засідання позивач та представники відповідачів не прибули, але від позивача надійшла заява від 03.02.2018 року про розгляд справи за його відсутності, в якій позивач позовні вимоги підтримує повністю (а.с.30).

Частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до положень частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, представники відповідачів в судове засідання не прибули, а дану справу можливо розглянути і вирішити на підставі наявних матеріалів, тому суд приходить до висновку, що судовий розгляд даної справи необхідно здійснювати в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27 квітня 2016 року уклав контракт про проходження військової служби з Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_4 (польова пошта НОМЕР_5 ) та проходив військову службу на посаді «курсант» у цій військовій частині, про що свідчить військовий квиток позивача серії НОМЕР_7 (а.с.5).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) від 23.05.2016 року №138 ОСОБА_1 було зараховано з 23.05.2016 року до списків особового складу цієї військової частини та призначено на посаду командира кулеметного відділення штурмової роти військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), як такого, що прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини польова пошта НОМЕР_5 .

Позивач, вважаючи, що має право на отримання підйомної допомоги з 23.05.2016 року у зв`язку із зміною свого місця проживання (село Гірки Любешівського району Волинської області) та проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) у місті Лозова Харківської області, подав на урядову «гарячу лінію» заяву №2 щодо виплати підйомної допомоги від 15.09.2017 року (а.с.6). У цій заяві позивач вказує на те, що військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) неодноразово змінювала місця тимчасової дислокації у зв`язку із активною участю в зоні бойових дій на території проведення антитерористичної операції, а тому відповідно до Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370, набув право на отримання підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення. Однак, за час служби виплату йому підйомної допомоги не здійснено, а тому просив здійснити виплату йому підйомної допомоги у відповідності до положень вказаної Інструкції.

На зазначену заяву фінансово-економічне управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України за підписом заступника начальника цього управління полковника ОСОБА_2 надіслало позивачу лист від 02.10.2017 року №116/14/1/3560 (а.с.7), в якому повідомило ОСОБА_1 про те, що підйомна допомога виплачується військовослужбовцям, які прийняті на військову службу із запасу і закінчили військові коледжі або навчальні центри (навчальні підрозділи) сержантського складу та після закінчення цих закладів призначені у інші військові частини, розташовані поза пунктом їх постійного проживання, до прийняття на військову службу. Крім того, у цьому листі зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2017 року №1 ОСОБА_1 було виведено в розпорядження командира військової частини як такого, що самовільно залишив військову частину з 07.01.2017 року. Також позивачу було запропоновано для з`ясування права щодо отримання підйомної допомоги звернутися до фінансово-економічної служби військової частини за місцем проходження військової служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року та Інструкцією про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370.

Відповідно до преамбули Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Як передбачено підпунктом 1 пункту 1 статті 3 даного Закону, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (п.2 ст.9 Закону).

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (п.4 ст.9 Закону).

Підпунктом 1 пункту 3 статті 9-1 цього Закону передбачено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Порядок виплати підйомної допомоги врегульований Інструкцією про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370.

Пунктом 1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги (в редакції, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, тобто з 23.05.2016 року до 31.01.2017 року) визначено, що особам офіцерського складу (далі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу* зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

___________

* Тут і в наступних пунктах Інструкції мається на увазі місце постійної дислокації військових частин і підрозділів, що встановлюється відповідними командирами (начальниками) в межах наданих їм прав.

У заяві щодо виплати підйомної допомоги від 15.09.2017 року ОСОБА_1 зазначає, що військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) за час проходження в ній військової служби неодноразово змінювала місця тимчасової дислокації у зв`язку із активною участю в зоні бойових дій на території проведення антитерористичної операції (а.с.6).

Суд звертає увагу на те, що в такому разі підйомна допомога не виплачується військовослужбовцям у зв`язку із зміною тимчасового місця дислокації військової частини (підрозділу), а виплачується у зв`язку зі зміною постійного місця дислокації військової частини.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 20.12.2016 року №699 з 31 січня 2017 року набрала чинності нова редакція Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, пункт перший якої доповнено абзацом другим та третім, відповідно до яких в особливий період та під час проведення антитерористичної операції офіцерам і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, що були сформовані в цей період (та яким не визначено пункту постійної дислокації), зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), підйомна допомога виплачується один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини. Якщо місце проживання військовослужбовців, зазначених в абзаці другому цього пункту, не змінилося, підйомна допомога не виплачується. У цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне місце проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини.

Тобто, з аналізу зазначених внесених змін до цієї Інструкції слідує, що саме з 31 січня 2017 року передбачена виплата підйомної допомоги військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, яким не визначено пункту постійної дислокації, зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), що виплачується один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини.

Як слідує з листа військової частини НОМЕР_6 від 18 жовтня 2017 року №1314/21/1606 (а.с.32), адресованому командиру військової частини НОМЕР_1 , виплата підйомної допомоги військовослужбовцям, які призначені на відповідні посади та вступили до їх виконання у військових частинах, яким не визначено місце постійної дислокації, до 30.01.2017 року здійснюється у відповідності до наказу Міністерства оборони України від 22.10.2001 року №370, яким на той час її виплата не передбачена. У зв`язку з цим командиру військової частини НОМЕР_1 повернуто роздавальну відомість на виплату підйомної допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини польова пошта НОМЕР_5 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), якій не визначено місця постійної дислокації, тому суд дійшов висновку, що у позивача з часу його призначення на посаду командира кулеметного відділення штурмової роти цієї військової частини, а саме з 23.05.2016 року по 07.01.2017 року, до часу самовільного залишення цієї військової частини, не виникло право на отримання підйомної допомоги, виплата якої на той час не була передбачена.

У зв`язку з цим суд вважає, що позов є безпідставним, та відсутня протиправна бездіяльність відповідачів, а тому в задоволенні позову відмовляє повністю.

Керуючись статтями 205, 229, 243, 245, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ) до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_9 ), військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_10 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя В.Д. Ковальчук