Справа № 807/589/17
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2018 року м. Ужгород№ 807/589/17
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судового засідання - Симканич Ю.В.

за участю сторін:

представник позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними дій та скасування постанови, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу від 19 квітня 2017 року №17-14-009/181-138.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм передбачених ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, без дослідження всіх наявних доказів, які були надані позивачем в ході проведення перевірки, а також з порушенням норм чинного законодавства на момент проведення перевірки.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві та просив суд задовольнити даний адміністративний позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог у повному обсязі з мотивів наведених у письмових запереченнях (а.с.33-39), посилаючись на те, що відповідач діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством, а позивач приймаючи на роботу найманих працівників порушив норми чинного законодавства, за що і було винесено оскаржувану позивачем постанову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, Управлінням Держпраці у Закарпатській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 19 квітня 2017 року за №17-14-009/181-138 відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (а.с.6).

Підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови від 19 квітня 2017 року за №17-14-009/181-138 став акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №07-14-009/181 (а.с.40-43), яким встановлено, що ФОП ОСОБА_3 було допущено до роботи двох найманих працівників за укладеними трудовими договорами без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (Державна фіскальна служба) про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України від 17.06.2015 року №413, яке є частиною оформлення, укладання трудового договору. Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за укладеними трудовими договорами б/н від 01.01.2017 року, допущені до роботи кухарями з 01.01.2017 року, повідомлення про прийняття їх на роботу, сформовано та надіслано 02.01.2017 року. На підставі вищевказаного відповідач дійшов висновку, що допущення до роботи вищевказаних громадян не може вважатися належним оформленням трудових відносин.

Як вбачається з пояснень позивача, що містяться в акті перевірки позивачка зазначила, що повідомлення про прийняття на роботу працівників було надіслано у фіскальну службу 02.01.2017 року, оскільки 01-ше січня було офіційним вихідним днем, відтак надіслати повідомлення не було можливості.

На підставі вищезазначеного до позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 було застосовано штраф у розмірі 3200 грн. відповідно до вимог абз.8 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України.

Позивач не погодився із вказаною постановою та оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України (надалі - КзпП України) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 3 статті 24 КзпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 7 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 7 Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

За приписами пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (надалі - Порядок № 509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

За змістом пункту 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Судом встановлено, що 01.01.2017 року ФОП ОСОБА_3 розпорядженням №2 було прийнято на роботу гр. ОСОБА_4 ( а.с.16), та укладено письмовий трудовий договір( а.с..8-10)., та 01.01.2017 року ФОП ОСОБА_3 розпорядженням №1 було прийнято на роботу гр. ОСОБА_5( а.с.15), та укладено трудовий договір (а.с. 11-13).

Як вбачається з матеріалів справи 02.01.2017 року позивачем було сформоване та надіслане до податкового органу повідомлення про прийняття працівників на роботу (а.с.7), та видано розпорядження №3 відповідно до якого працівники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мали фактично приступити до роботи з 02.01.2017 року (а.с.17).

Як вбачається з табелю робочого часу такий почав зараховуватися гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 02.01.2017 року (а.с.19).

Крім цього, суд також вважає за необхідне зазначити, що контролюючим органом при проведенні перевірки не дотримано вимог п.6 .та п.9 ст.4 Положення про Державну службу України, згідно яких здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю та здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування

Виходячи з вищенаведеного суд приходить до переконання, що позивачем при оформлені працівників на роботу не було допущено порушень норм трудового законодавства.

ОСОБА_6 соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/1 та відповідно до статті 73 КЗпП України у 2017 році на підприємствах, в установах, організаціях робота не проводиться у святкові і неробочі дні до яких відноситься - 1 січня - Новий рік.

Згідно вимог ч. 3 ст. 77 КАС України чітко передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.8 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобовязані:

- не допускати здійснення заходів державного нагляду (контролю) та інших заходів, що не відповідають або не встановлені цим Законом;

- дотримуватися встановлених законом принципів, вимог та порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 77 КАС України, чітко встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 2 КАС України, чітко передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на вищевикладене, суд звертає увагу на те, що за приписами ст.ст. 24, 265 КЗПП України відповідальність роботодавця наступає тільки у разі фактичного допуску працівника до роботи без укладення трудового договору.

Як встановлено судом з матеріалів перевірки, така проводилась у березні 2017 року. Відтак перевіряючий не встановив особисто і не міг встановити факт перебування на робочому місці та виконання трудових обов'язків найманими працівниками позивача 01.01.2017 року . Крім цього, суд також зазначає, що жодних дій по встановленню такого факту перевіряючим здійснено не було. Пояснення з даного приводу, а саме початку здійснення фактичної трудової діяльності від громадян ОСОБА_4В та ОСОБА_5не відбирались. Поясненнями інших працівників це також не доведено.

Крім того, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не навів жодних пояснень та доказів не врахування ним основного, на думку суду, доказу фактичного виходу працівників на роботу - табелю обліку робочого часу, згідно якого громадяни ОСОБА_4В та ОСОБА_5 01.01.2017 року не працювали. Факт оплати праці ФОП ОСОБА_3 вказаним працівникам за цей день відповідачем не встановлено. При цьому судом точно встановлено та вбачається із доданих витребовуваних судом матеріалів перевірки, що вказаний табель обліку робочого часу було представлено перевіряючому інспектору поряд із іншими документами.

Таким чином на переконання суду фактичний допуск найманих працівників ОСОБА_4В та ОСОБА_5 відповідачем всупереч його обов'язку визначеного ч.2 ст. 77 КАС України не доведено.

Враховуючи зазначене вище, а також те, що ОСОБА_3 не було порушено приписів КЗПП України, оскільки 1 січня 2017 року було вихідним днем, а також те що табелем обліку робочого часу підтверджено що ОСОБА_4В та ОСОБА_5 приступили до виконання своїх обовязків лише з 02.01.2017 року і саме 02.01.2017 року позивачем ОСОБА_3 подано до податкового органу повідомлення про прийняття на роботу працівників, висновок працівників Управління Держпраці у Закарпатській області є необґрунтованим, і як наслідок оскаржувана постанова Управління Держпраці у Закарпатській області, яка ґрунтується на акті Управління Держпраці у Закарпатській області - є протиправною та підлягає скасуванню, а даний адміністративний позов слід задовольнити повністю.

На підставі наведеного та керуючись статтями 5,6,9,77,78,90,134,139,205,243-246 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 19.04.2017 року №07-14-009/181-138

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, крім випадків встановлених КАС України в порядку передбаченому ст. 297 КАС України, з врахуванням особливостей передбачених п.п. 15.5. п.15 ч.1 Розділу VII "Перехідні положення" та у строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку та у строки визначені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09 лютого 2018 року.

СуддяОСОБА_7