Справа № 826/13769/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 лютого 2018 року № 826/13769/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку письмово провадження справу за адміністративним

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від № 27181-1305 від 27.04.2017
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - відповідач або ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 27181-1305 від 27.04.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 24.11.2017 року.

В судове засідання прибули представник позивача та представники відповідача.

В обґрунтування позовних вимог, представником позивача зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві безпідставно, оскільки ОСОБА_1 звільнено від сплати земельного податку у зв'язку з тим, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 використовується позивачем, як суб'єктом господарської діяльності, та зазначено, що контролюючим органом при винесені оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не відображено в його розрахунках усіх необхідних показників для розрахунку земельного податку, а відтак рішення контролюючого органу не відповідає дійсності та встановленим нормам закону.

Представник відповідача проти позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях, зазначаючи, про те, що позивач є власником нежитлового приміщення у багатоповерховому будинку, перебуває на обліку як платник земельного податку за земельну ділянку під ним, розрахунки земельного податку проведено вірно, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі та у межах наявних у відповідача повноважень.

Представниками сторін подано клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на 24.11.2017 р.), якою визначено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом задоволено клопотання учасників справи та ухвалено продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що позивач зареєстрований ДПІ у Дарницькому районі міста Києві ДПС 09.04.2013 фізичною особою - підприємцем, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зроблено запис за номером: НОМЕР_2. Основним видом господарської діяльності позивача згідно з КВЕД 009-2010 є ремонт побутових приладів, домашнього та садового обладнання код 95.22 та надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, код 68.20.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві 27.04.2017 винесено податкове повідомлення-рішення № 27181-1305 форми «Ф», яким згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54 та відповідно до п. 286.5 ст. 286 розділу ХІІІ Податкового кодексу України ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за податковий період 2017 рік у розмірі 10681,76 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення №27181-1305 від 27.04.2017 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування позивача та заперечення відповідача, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Приписами ст. 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, правовідносини щодо нарахування та сплати якої врегульовано розділом XIII Податкового кодексу України.

Згідно пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками податку, зокрема, є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

При цьому, пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України передбачено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п. 285.1 та п. 285.2 ст. 285 ПК України).

Приписами п. 286.5 ст. 286 ПК України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п. 287.5 ст. 287 ПК України).

Водночас, за твердженнями представника позивача, ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки, за ним не проводилась державна реєстрація права власності, права постійного користування чи оренди на земельну ділянку площею 0,00992 га. за адресою АДРЕСА_2 про що свідчить відсутність відомостей у державному земельному кадастрі відносно позивача. Також, позивач звільнений від сплати земельного податку, оскільки нежилі приміщення, які знаходяться на цій земельній ділянці за вищевказаною адресою знаходяться у власності позивача та використовуються ним, як суб'єктом господарської діяльності, у процесі господарської діяльності, а саме для здачі в оренду вказаного нежилого приміщення.

Представник позивача водночас наголошував на невірному розрахунку земельного податку контролюючим органом при винесені оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, адже відповідач використав тільки такі показники: адресу земельної ділянки, площу, період, назву зони на якій вона розташована, тип приміщення та вказано, що це нежитловий фонд (окремі будівлі, споруди та їх частини).

Також представник позивача наголосив, що розрахунок грошового зобов'язання, надісланий ГУ ДФС у м. Києві разом із податковим повідомленням-рішенням №27181-1305, не відображає змісту суми земельного податку у розмірі 10 681,76 грн., а саме, не містить: 1. ставки податку; 2. коефіцієнтів, що були застосовані до площі земельної ділянки; 3. кадастрового номеру земельної ділянки; 4. загальної площі нежитлової будівлі; 5. загальної площі земельної ділянки; 6. площі нежитлових приміщень, що знаходяться у власності позивача; 7. відсотків власності на земельну ділянку у співвідношенні до інших власників чи землекористувачів цієї земельної ділянки; 8. площі прибудинкової території; 9. даних про наявність нормативної грошової оцінки земельної ділянки у 2017 році.

Заявою, яка надійшла через канцелярію суду, 26.12.2017 р. представник позивача, надаючи додаткові пояснення до позову, зазначає, що тільки на підставі витягу, який повинен бути виданим Держгеокадастром або його територіальним органом дані, відображені в такому витязі є вірними для обрахування земельного податку, а так як відповідачем нараховано зазначений податок на підставі наданих відомостей Департаменту земельних ресурсів КМДА, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 27181-1305 від 27.04.2017 р. є недійсним та підлягає до скасування.

Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідно до Договору дарування нежилих приміщень від 27.02.2013 року ОСОБА_1 подаровано нежилі приміщення на другому поверсі: одне приміщення площею 51,0 квадратний метр, друге - 10,7 квадратних метрів, загальною площею 61,7 квадратних метри, що складає 6/100 частин від нежилого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

З 01.05.2013 позивачем обрано спрощену систему оподаткування, він є платником єдиного податку 2-ї групи за ставкою 20-ти відсотків від доходу, про що свідчить Свідоцтво платника єдиного податку Серії НОМЕР_3, яке міститься в матеріалах справи.

В матеріалах справи також наявна Заява ОСОБА_1 від 24.05.2013 р. на ім'я Начальника ДПІ у Деснянському районі м. Києва ГУ Міндоходів, в якій позивач просить взяти його на облік, як платника земельного податку з громадян, у зв'язку з придбанням нежилого приміщення по вул. Бальзака, 60.

Відповідно до пояснень в позовній заяві та копій Договорів оренди нежитлового приміщення, Додаткових угод до цих Договорів встановлено, що позивач надавав в оренду в 2017 році нежилі приміщення загальною площею 61,7 квадратних метри, за адресою: АДРЕСА_2 своїм контрагентам ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_4, за що отримував орендну плату відповідно до умов зазначених в Договорах (а.с. 23-47).

З огляду на викладене вище вбачається, що, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на спрощеній систему оподаткування 2 групи із ставкою єдиного податку 20 %. Видом його господарської діяльності є ремонт побутових приладів, домашнього та садового обладнання та надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, відповідно до Договору позивачем набуто право приватної власності на нежилі приміщення, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 61,7 квадратних метри: одне приміщення площею 51,0 квадратний метр, друге - 10,7 квадратних метрів.

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем на праві приватної власності у розмірі частки, яка дорівнює 6/100 зареєстроване нежиле приміщення за вищевказаною адресою.

Зважаючи на наявну в матеріалах справи Заяви про взяття на облік позивача як платника земельного податку, позивач знав про необхідність сплачувати зазначений податок.

Згідно з п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У частинах першій, другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яке підлягає оформленню відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, передбачено положення ст. 377 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 378 цього Кодексу право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Зокрема, в розумінні зазначених норм обов'язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правоможностей, як-от набуття нею статусу суб'єкта господарювання, діяльність якого пов'язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Відповідно до п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець можуть самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим главою 1 розділу XIV ПК та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У п. 269.2 ст. 269 ПК України також передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Згідно з пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності і земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених п. 297.1 ст. 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою звільнення від сплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб'єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Таким чином, у контексті вказаних правових норм ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто, з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що автоматично разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що у разі надання в оренду будівель, споруд або їх частин за договором оренди, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також, яка прилягає до будівлі або споруди, тобто підприємницька діяльність наймодавців провадиться обов'язково за рахунок надання в оренду майна і земельної ділянки.

Вказана правова позиція відповідає позиції Верховного Суду України - Постанова ВСУ від 24.11.2015 у справі № 826/14703/13-а; та позиції касаційної інстанції: Ухвала ВАСУ від 30. 11. 2016 у справі № К/800/20479/14; Ухвала ВАСУ від 02.11. 2016 у справі К/800/59325/13.

При цьому, не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача про те, що він звільнений від сплати земельного податку, у зв'язку з тим, що він є суб'єктом господарювання на спрощеній системі оподаткування та використовує належні йому на праві власності земельні ділянки в господарській діяльності, оскільки, фактично, в господарській діяльності використовуються належні йому нежилі приміщення (будівлі), а не земельні ділянки.

Також судом не береться до уваги твердження представника позивача про неправильне нарахування земельного податку, у зв'язку з некоректним відображенням даних в оскарженому повідомленні рішенні, адже, суд погоджується із викладеними в запереченнях поясненнями відповідача, та доходить висновку про правильне нарахування вказаного податку, виходячи з наступного.

Згідно п. 5.1. Положення про застосування диференційних ставок оподаткування та розмірів орендної плати за земельні ділянки в м. Києві, затвердженого

рішенням XVI сесії XXI скликання Київської міської Ради народних депутатів від 17 лютого 1994 р. №13 (надалі по тексту - Положення) підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру м. Києва про розмір земельної ділянки, її розташування відносно економіко-планувального зонування території міста та значення узагальнюючого локального коефіцієнта на місцезнаходження в межах економіко-планувальної зони /додаток 4/.

Відповідно до абзацу третього п. 5.5. Положення за земельну ділянку, на якій розташовані будівлі, що перебувають у спільній власності декількох юридичних осіб або громадян, земельний податок нараховується кожному з них пропорційно їх частці у власності на будівлю.

Згідно абзацу 6, вказаного вище Рішення, обчислення суми земельного податку окремих юридичних осіб виконується у такій послідовності:

1) встановлюється доля загальної площі будинку /квартири, приміщення/, яка знаходиться у володінні /користуванні/ конкретної юридичної особи /громадянина/, в загальній площі житлових будинків, що розташовані в межах земельної ділянки:

Д = Бо : Б,

де Д - доля загальної площі будинку /квартири, приміщення/ в загальній площі житлових будинків, розташованих в межах земельної ділянки;

Бо - загальна площа будинку /квартири, приміщення/, що знаходиться у розпорядженні окремої юридичної особи /громадянина/;

Б - загальна площа будинків, розташованих в межах земельної ділянки;

2) визначається площа житлової території, що відповідає долі загальної площі будинку /квартири, приміщення/ в загальній площі житлових будинків, розташованих на земельній ділянці:

То = Т х Д,

де То - площа житлової території, за яку сплачує податок окрема юридична особа;

Т - вся площа житлової території земельної ділянки, у склад якої згідно з нормативно-містобудівною документацією входять: територія під житловим будинком, поїзди та тротуари, озеленені території, майданчики /ігрові для дітей дошкільного та молодшого шкільного віку, для відпочинку дорослого населення, для занять фізкультурою, для господарських цілей, для вигулювання собак, для тимчасового зберігання автомобілів/.

3) обчислюється сума земельного податку як множина ставки земельного податку у відповідній економіко-планувальній зоні і площі житлової території, що визначена для окремої юридичної особи /громадянина/:

По = С х То,

де По - сума земельного податку, що сплачує окрема юридична особа;

С - ставка земельного податку у відповідній економіко-планувальній зоні міста.

Розрахунок податку було проведено наступним чином: пропорційна частка земельної ділянки -1653,38 кв. м. х 6/100 = 99,2 кв. м, де

1653,38 кв. м. - загальна площа земельної ділянки під даним нежитловим будинком по АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_4;

6/100 - частка нежитлового приміщення в нежитловій будівлі.

Сума земельного податку на 2017 р.:

кв. м. х 3589,30 грн. х 3% = 10681,76 грн. де,

кв. м - площа частини земельної ділянки;

3589,30 грн. - нормативна грошова оцінка за 1 кв. м.

3% - ставка податку (п.5.4 - п.5.5 Положення «Про плату за землю в місті Києві»).

Зважаючи на зазначене, суму земельного податку, нарахованого позивачу, розраховано вірно та відповідає нормам ПК України та п.5.4 Положення «Про плату за землю в місті Києві».

Також, згідно з наданими поясненнями відповідача, базову вартість1-го квадратного метру та визначення загальної площі будинку та безпосередньо площі, яка належить позивачу відносно загальної площі, контролюючим органом отримано згідно листа Департаменту земельних ресурсів КМДА від 03.04.2017р. №05707/5718 нормативна грошова оцінка 1 кв. м. земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 по АДРЕСА_2 складає 3589,30грн. (а.с. 81-82).

Згідно з базою даних ПК «Кадастр» станом на 07.04.2017 р., наданого Департаментом земельних ресурсів КМДА, загальна площа земельної ділянки під даним нежитловим будинком по АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_4, складає 0,1653 га (1653,38 кв. м.), базова вартість 1-го м. кв. становить 892,40 грн./кв. м.(а.с. 80).

Відповідно до абзацу другого п. 1.1 Положення про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого Рішенням Київської Міської Ради III сесії XXIV скликання від 19 грудня 2002 року N 182/342, департамент у межах своєї компетенції здійснює управління землями комунальної власності територіальної громади міста Києва, землями державної власності в межах міста Києва, розпорядником яких є виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі - землі державної власності в межах міста Києва), забезпечує проведення в місті земельної реформи, раціональне використання та охорону цих земель на території міста.

Основними завданнями Департаменту, згідно з п. 2.3. вказаного Положення, серед іншого є і ведення міського земельного кадастру відповідно до законодавства, моніторингу земель, здійснення землеустрою.

Також слід зазначити, що відповідачем при розрахунку суми земельного податку взято дані із витягу «Кадастр», який надається Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Також суд звертає увагу, що на зворотній стороні оскаржуваного повідомлення-рішення №27181-1305 від 27.04.2017 контролюючим органом було зазначено, що платник податку в разі незгоди із нарахуванням податку або для проведення звірки такого розрахунку, може звернутись за вказаною адресою Управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві або зателефонувати на зазначений номер телефону.

Відповідно до Листа від 11.11.2015 №24066/6/99-99-22-04-02-15 ДФС України податкове повідомлення-рішення повинно містити, зокрема, підставу для визначення грошового зобов'язання, посилання на норму Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; граничні строки сплати грошового зобов'язання, попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання, граничні строки, передбачені Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій (пункт 58.1 статті 58 Кодексу).

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Також зазначаємо, що окремі дефекти податкового повідомлення-рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності такого рішення. Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов'язання платника податків, суму такого зобов'язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів його форми. Про зазначене свідчить наявна судова практика, зокрема ухвала Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 № 375/11/14-14 з аналогічного питання.

Зважаючи на вказане, судом не береться до уваги твердження представника позивача, що контролюючий орган повинен розраховувати вартість земельного податку, виходячи тільки із даних витягу, який надається ГУ Держгеокадастру у м. Києві та те, що в податковому повідомленні-рішенні зазначена мінімальна інформація щодо нежилого приміщення та дані щодо земельної ділянки, на якій воно знаходиться.

Проаналізувавши надані докази та відповідно до вказаних норм чинного законодавства, суд зазначає про вірність розрахунків та про використання відповідачем належних даних для такого розрахунку. Тому, адміністративний позов не підлягає задоволенню, а податкове повідомлення-рішення № 27181-1305 від 27.04.2017 визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від № 27181-1305 від 27.04.2017 відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1, 02140. М.Київ, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1,

Відповідач: Головне управління ДФС у м. Києві, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, .

Суддя Л.О. Маруліна