Справа № 592/9862/17
Суддя: Бичков І. Г.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №592/9862/17
Провадження №2-а/592/16/18

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2018 року м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
за участю: секретаря судового засідання Троценко Ю. Ю. ,
представника позивача: Калініна С. К. ,
представника відповідача: Бондаря А. О. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
11.09.2017 року представник позивача ОСОБА_1 за договором ОСОБА_2 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, в якому він зазначив про те, що 29.08.2017 року ОСОБА_1 уклав з приватним підприємством Юридична компанія Калінін Лігал Груп , в особі керуючого партнера Калініна Сергія Костянтиновича, договір № 26/17 про надання правової допомоги та представництво інтересів, предметом якого є надання Юридичною компанією усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту за рішенням суду: визнати протиправними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ; скасувати рішення Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 11.08.2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ; зобов`язати Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , починаючи з дня його звернення . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 237, ч. 2 ст. 628 ЦК України, приватне підприємство Юридична компанія Калінін Лігал Груп є представником Узького А. В. , яке діє на підставі змішаного договору про надання правової допомоги та представництво інтересів щодо предмету передбаченого в Договорі. Ч. ч. 1 3 ст. 56 КАС України передбачено, що сторона, а також третя особа в адміністративній справі можуть брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника . Представником може бути фізична особа, яка відповідно до ч. 2 ст. 48 КАС України має адміністративну процесуальну дієздатність . Представники беруть участь в адміністративному процесі на основі договору або закону. Разом з цим, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 58 КАС України повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю. Оригінали довіреностей або засвідчені підписом судді копії з них приєднуються судом до справи. Довіреність фізичної особи на ведення справи в адміністративному суді посвідчується нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності. Так, повноваження керуючого партнера ПП ЮК КЛ Груп Калініна Сергія Костянтиновича, як фізичної особи на представництво ОСОБА_1 в усіх судових установах, посвідчені довіреністю НМІ 903351, виданою 04.09.2017 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Юморановою В. М. . Враховуючи вищевикладене, вважає за необхідне захистити права та законні інтереси ОСОБА_1 , у зв`язку з чим звертається до суду з позовною заявою. Враховуючи вимоги п. 4 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 19 КАС України, він вважає, що адміністративна справа підсудна Ковпаківському районному суду м. Суми як адміністративному суду, у зв`язку з тим, що спори між фізичною особою з суб`єктом владних повноважень з приводу призначення, одержання пенсійних виплат. Обставини справи. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 03.07.1986 року до 27.10.1986 року, під час проходження військової служби в частині НОМЕР_1 в складі 4-го батальйону тимчасового формування по охороні зони відчуження військової частини НОМЕР_2 , брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зонах радіоактивного забруднення, що підтверджується записом у військовому квитку, трудовій книжці, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.06.2014 року по справі № 592/3155/14-ц та довідками Центрального архівного відділу Національної гвардії України. Крім цього, згідно довідці Центрального архівного відділу Національної гвардії України від 26.07.2017 року № 686, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 039 від 26.06.1986 року, четвертий мотострілецький батальйон тимчасового формування виконував завдання по забезпеченню надійної охорони периметру 10-ти та 30-ти км зон району ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та Чорнобильській електростанції. Згідно наказу начальника ВВ МВС СРСР № 084 від 29.07.1986 року в штат полку військової частини НОМЕР_2 було введено 4-й мотострілковий батальйон тимчасового формування по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Під час виконання завдання по забезпеченню надійної охорони периметру 10-ти та 30-ти км зон району ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 отримав дозу опромінення 11,04 рентген. 05.02.2003 року позивач отримав посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році та користувався ним. Однак в указаному посвідченні його прізвище було вказано як ОСОБА_3 замість правильного ОСОБА_4 . Так, ОСОБА_1 15.07.2014 року було видано дублікат посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 (категорія 2) , замість посвідчення НОМЕР_3 . Відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, які працювали або проживали та територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зниженням пенсійного віку на 10 років, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів. Знаходження на ліквідаційних роботах ОСОБА_1 в зоні відчуження складає 116 днів (з 03.07.1986 року до 27.10.1986 року) , що в 23 рази перевищує мінімальний період. Маючи статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , ОСОБА_1 19.06.2017 року звернувся до Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області з заявою про призначення пенсії за віком, але рішенням відповідача від 11.08.2017 року № 5274 йому було відмовлено, оскільки не підтверджений факт знаходження в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Він вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать нормам діючого законодавства і пенсію за віком йому необхідно призначити та виплачувати зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи . Вищевказані правовідносини регулюються наступними нормативно-правовими документами. Відповідно до ст. 15 Закону України Про пенсійне забезпечення умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом. Згідно ч. 3 ст. 65 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами) , а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування. З огляду на вищезазначені норми закону єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи . Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Разом з цим, ст. 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Так, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. П. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів; у 1987 році не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) ; особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, категорія 2. Відповідно до ч. 1 ст. 55 вказаного закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування .
У відкритому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги. Вони просили суд задовольнити адміністративний позов та ухвалити рішення, яким: 1. Звільнити від сплати судового збору ОСОБА_1 , як такого, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір . 2. Визнати протиправними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи . 3. Скасувати рішення Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 11.08.2017 № 5274 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи . 4. Зобов`язати Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-XII від 28.02.1991 року та ч. 2 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 року, починаючи з 19.06.2017 року. 5. Стягнути з Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) суму сплачених витрат на правову допомогу. 6. Обов`язок доказування, у випадку заперечення проти позову покласти на відповідача.
У відкритому судовому засіданні представники відповідача за довіреністю головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного відділу Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області Бондар Антон Олександрович позов не визнали, надали пояснення, аналогічні викладеним в запереченні. Вони просили суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника Калініна Сергія Костянтиновича, пояснення представника відповідача за довіреністю головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області Бондаря Антона Олександровича, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) ; 4) безсторонньо (неупереджено) ; 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) ; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) , дій чи бездіяльності.
Учасники справи зобов`язані подавати наявні у них докази, не приховувати докази.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Оскільки таких справ найбільше з-поміж інших справ, то фактично загальним є правило про те, що тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Зазначена презумпція значно посилює позиції невладної особи (людини) , якій бракує правових знань, щоб самостійно довести перед судом слушність своїх тверджень. Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності. Зазвичай суб`єкт владних повноважень повинен спростувати презумпцію своєї винуватості, адже вона дає можливість вважати встановленою неправомірність його рішень, дій чи бездіяльності. Позивач не зобов`язаний доводити ці обставини. Однак це аж ніяк не означає, що кожен адміністративний позов, навіть очевидно необґрунтований та безпідставний, зобов`язує суб`єкта владних повноважень забезпечувати своє представництво у кожному такому процесі. З презумпції винуватості суб`єкта владних повноважень не випливає його автоматичний програш у справі, якщо він ніяким чином не відреагував на позов або просто його не визнав. Презумпція винуватості не є абсолютною, як у судовому процесі прецедентної системи права, де відсутність заперечення позову та нез`явлення відповідача у судове засідання розцінюється судом як визнання позову і тягне за собою програш відповідача. Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів. Отож застосування принципу презумпції винуватості суб`єкта владних повноважень не обумовлює його автоматично програшного становища у справі. Невиконання обов`язку відповідача довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, не звільняє суд від обов`язку ухвалити справедливе і правосудне судове рішення. Однак презумпція винуватості позбавляє суд необхідності перевіряти повідомлені позивачем обставини, якщо вони не викликають обґрунтованого сумніву. В адміністративному судочинстві позивачем, як правило, є фізична чи юридична особа, а основна частина доказів у справі акумулюється у відповідача суб`єкта владних повноважень, адже вирішуючи те чи те питання суб`єкт владних повноважень збирає цілу низку матеріалів. Отож особа перебуває у гіршому становищі щодо можливості збору і подання доказів порівняно із суб`єктом владних повноважень. До того ж, необізнаний у бюрократичному механізмі громадянин погано орієнтується у тому, які докази можуть підтвердити обставини, на які він посилається. Тому суб`єкт владних повноважень відповідач у справі зобов`язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані на користь відповідача чи навіть позивача. Суд не може ухвалювати свої рішення на основі припущень. Тому якщо особа стверджує про певну обставину, вона має довести це доказами. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів і не зобов`язаний проявляти будь-яку ініціативу. Це обумовлено тим, що особа повинна добросовісно ставитися до своєї справи і виконання своїх обов`язків. Якщо вона цього не робить, суд не має працювати замість цієї особи.
Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Принцип загальнообов`язковості судового рішення в цій нормі є конкретизованим. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Рішення суду, яке набрало законної сили не може ревізуватися іншим судом при розгляді іншої справи. Заслуговує на увагу той факт, що преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідним рішенням встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.
При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Аналіз прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу правомірних або законних очікувань та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у справах Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії та Федоренко проти України ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf. , Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31; п. 21 рішення ЄСПЛ у справі Федоренко проти України ) . У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття майно , а саме: в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як існуюче майно , так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності (п. 74 рішення від 02.03.2005 року ЄСПЛ від MALTZAN and Others v. Germany) . ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися активом , вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України від 21 травня 2015 року № 462-VIII Про Заяву Верховної Ради України Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод схвалено Заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобов`язань, визначених п. 3 ст. 2, ст. ст. 9, 12, 14, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. ст. 5, 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме: до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому Пленум Верховного Суду України наголошує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого права власності . Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту правомірних (законних) очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому) , оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність правомірних (законних) очікувань є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності правомірних очікувань у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, правомірні (законні) очікування очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права. Згідно із ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні ЄСПЛ від 28.11.1999 року Брумареску проти Румунії (п. 61) . Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Такий підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ. Зокрема, в рішенні від 13.12.2001 року у справі Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109) . Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов`язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов`язані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права. Рівність усіх перед законом, що випливає із ч. 2 ст. 21 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї ж категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях) .
Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Аналізуючи встановлені обставини справи, приведені норми законів, які врегульовують вказані спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.
Отже, що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , про скасування рішення Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 11.08.2017 року № 5274 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , про зобов`язання Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-XII від 28.02.1991 року та ч. 2 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 року, починаючи з 19.06.2017 року, то оскільки позивачем та представником позивача були надані переконливі докази на підтвердження того, що відповідач діяв не у відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, враховуючи обов`язковість дотримання державою принципу правомірних або законних очікувань та захисту прав людини через призму цього принципу, враховуючи те, що рішення в адміністративній справі має бути справедливим, відтак суд дійшов висновку про те, що в цій частині адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії слід задовольнити.
Що стосується позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору, як такого, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір , то суд дійшов наступного висновку.
Оскільки законом, а саме: п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, як позивач громадян, віднесений до 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відтак в цій частині в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Що стосується позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про покладення обов`язку доказування, у випадку заперечення проти позову, на відповідача, то суд дійшов наступного висновку.
Оскільки законом, а саме: ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, відтак в цій частині в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Що стосується позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на його користь суми сплачених витрат на правову допомогу, то суд дійшов наступного висновку.
Із змісту ксерокопії договору про надання правової допомоги та представництво інтересів № 26/17 від 29.08.2017 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань приватне підприємство Юридична компанія Калінін Лігал Груп , ксерокопії додатку № 1 до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів № 26/17 від 29.08.2017 року, ксерокопії додатку № 2 до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів № 26/17 від 29.08.2017 року, ксерокопії додатку № 3 до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів № 26/17 від 29.08.2017 року (акту виконаних робіт (наданих послуг) від 16.11.2017 року, ксерокопії платіжних квитанцій від 29.08.2017 року та 18.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 є керівником приватного підприємства Юридична компанія Калінін Лігал Груп , є платником єдиного внеску, який здійснює підприємницьку діяльність у сфері права та надає юридичні послуги (а. с. 10 12, 37 -40) .
Із змісту ксерокопії нотаріально посвідченої довіреності від 04.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником, в судах усіх інстанцій, передбачених Законом України Про судоустрій і статус суддів , в тому числі в місцевих, місцевих адміністративних, апеляційних, апеляційних адміністративних, Вищому адміністративному суді України, Верховному Суді України, з усіма правами, які надано позивачу, тощо. Тобто ОСОБА_1 були надані ОСОБА_2 повноваження представника. Саме в такому процесуальному статусі Калінін Сергій Костянтинович брав участь у розгляді справи.
Таким чином, ОСОБА_2 брав участь у розгляді справи в якості представника за довіреністю із повноваженнями представника, передбаченими ст. 60 КАС України.
Крім того, ані позивач ОСОБА_1 , ані його представник ОСОБА_2 не надали суду документ про те, що ОСОБА_2 є особою, яка здійснює представництво в суді, як вид правничої допомоги (професійної правничої допомоги) .
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на його користь суми сплачених витрат на правову допомогу, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 243, 251 КАС України, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .
Скасувати рішення Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 11.08.2017 року № 5274 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .
Зобов`язати Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796-XII від 28.02.1991 року та ч. 2 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 року, починаючи з 19.06.2017 року.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: І.Г. Бичков