Справа № 820/5342/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 р. м. ХарківСправа № 820/5342/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2017, суддя Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 27.12.17 по справі № 820/5342/17

за позовом ОСОБА_1

до Московського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати постанову про арешт майна боржника ВП № 54988430 від 26.10.2017 року, винесену державним виконавцем Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2. Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у сумі 640 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2017р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись з постановою суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає, що вона винесена із порушенням норм матеріального права. Вказує , що при накладенні арешту без проведення його опису, при накладенні арешту із застосуванням попередньої процедури опису майна, предметом арешту може бути тільки індивідуально визначене майно, що не було здійснено відповідачем. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2017р. , прийняти нову постанову , якою позов задовольнити.

Від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи , в обґрунтування якого вказує , що 07.02.2018 року вона зайнята у кримінальному провадженні у Люботинському міському суді Харківської області, судове засідання у якому призначене на 11-30 год., що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Люботинського міського суду.

Колегія суддів не задовольняє клопотання про відкладення розгляду справи, вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутність у судовому засіданні позивача та його представника, оскільки обставини, зазначені представником позивача для відкладення розгляду справи не підтверджені належними доказами , з доданих документів не вбачається , що саме ОСОБА_3 приймає участь в кримінальному провадженні у Люботинському міському суді Харківської області .

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що Департаментом державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області 10.10.2017 р. було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору від 10.10.2017 р. № 34594639.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області 26.10.2017 року було відкрито виконавче провадження за № 54988430 та постановою від 26.10.2017 р. було арештовано майно боржника.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, в повному обсязі вчинив виконавчі дії та правомірно наклав арешт без складання опису.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в силу ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Колегія суддів зазначає, що арешт майна (коштів) божника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Майно, яке підлягає арешту без проведення його опису, зазначено у ч. 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", ним є кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, зазначене в заяві стягувача, право власності або інші майнові права боржника, дані на яке наявні в електронних державних базах даних та реєстрах.

На рухоме майно, яке не підлягає державній реєстрації, арешт накладається виконавцем лише після проведення його опису (абз. 2 ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даним бухгалтерського обліку (ч. 9 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Тобто, як при накладенні арешту без проведення його опису, так і при накладенні арешту із застосуванням попередньої процедури опису майна, предметом арешту може бути тільки індивідуально визначене майно. Чинне виконавче законодавство не надає право виконавцю арештовувати майно без зазначення його індивідуальних і ідентифікуючих характеристик.

Колегією суддів встановлено, що оскаржувана постанова виконавчої служби суперечить вищенаведеним нормам Законодавства, оскільки стосується арешту всього майна боржника, а не конкретного індивідуально визначеного майна, арешт накладено на майно без проведення його опису.

Враховуючи наведене , колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасувати постанову державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області про арешт майна боржника ВП № 54988430 від 26.10.2017 року.

Наведене не враховано судом першої інстанції , тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно положень ст. 317 КАС України з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України колегія суддів вважає за необхідне присудити на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2017 по справі № 820/5342/17 скасувати.

Прийняти нову постанову , якою позов задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області про арешт майна боржника ВП № 54988430 від 26.10.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640,0грн. за поачу позовної заяви та 960,0грн. за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6