Справа № 694/1107/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 694/1107/17 Суддя першої інстанції: Дудніченко В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційні скарги Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області та Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області та Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов'язати Звенигородську ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області подати до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області звіти по застрахованій особі «ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1» із розбивкою виплаченої суми за час вимушеного прогулу за рішеннями судів в розрізі місяців за період з 17 грудня 2005 року по 03 червня 2010 року, а також зобов'язати Звенигородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області прийняти звіти та зарахувати час вимушеного прогулу у страховий стаж.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скаргу, у яких просять скасувати постанову суду від 13 листопада 2017 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовують тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржники вказують на те, що страхові внески із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу були сплачені за місяці, в яких здійснювалася їх виплата. Також відповідачі вказують на те, що позивач пропустила строк звернення до суду.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області, у якому зазначила, що звернулася до суду з даним позовом у межах встановленого строку, обчисленого з дня, коли вона дізналася про те, що відповідачі відмовляються поновити її порушені права. Також позивач зазначила, що її вимоги відповідають роз'ясненню Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

У судове засідання, призначене на 18 січня 2018 року сторони не з'явилися та з клопотаннями про розгляд апеляційної скарги за їх участю не зверталися. Враховуючи, що справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів прийшла до висновку про продовження її розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання 18 січня 2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області та Звенигородського об'єднаного управління ПФУ Черкаської області задовольнити частково, постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року - скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд встановив, що постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 липня 2007 року, були скасовані накази Державної податкової адміністрації України від 16 грудня 2005 року № 2358-о та від 31 жовтня 2005 року № 483, поновлено ОСОБА_2 на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 грудня 2005 року до 22 травня 2006 року у розмірі 13937 грн. 50 коп.

Відповідно до наказу Державної податкової служби у Черкаській області від 02 жовтня 2012 року № 116-ф Звенигородська МДПІ виплатила позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію за несвоєчасну виплату коштів.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2010 року було стягнуто на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2006 року по 03 червня 2010 року у розмірі 217137 грн. 09 коп. та компенсацію за несвоєчасну виплату коштів у розмірі 67513 грн. 80 коп.

На виконання вказаних судових рішень та наказу Звенигородська ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області виплатила позивачу у жовтні 2012 року 91200 грн. 00 коп. та у травні 2013 року 222448 грн. 54 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у редакції, чинній на час виплати ОСОБА_2 коштів, нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

У зв'язку з цим при виплаті позивачу у жовтні 2012 року коштів у 91200 грн. 00 коп. роботодавець сплатив єдиний внесок із максимальної величини бази нарахування єдиного внеску - 19006 грн. 00 коп., а не суми фактично виплачених коштів. При виплаті ОСОБА_2 у травні 2013 року коштів у розмірі 222448 грн. 54 коп. роботодавець також сплатив єдиний внесок із максимальної величини бази нарахування єдиного внеску - 19499 грн. 00 коп.

Вказані обставини не заперечуються сторонами даної справи та підтверджуються листами відповідачів, які направлялися на адресу ОСОБА_2

Зазначені кошти були включені до системи персоніфікованого обліку як одноразові виплати без розбивки на місяці за період вимушеного прогулу, за які вони нараховані та виплачені.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 ст. 24 вказаного Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

З огляду на те, що в системі персоніфікованого обліку виплата коштів у розмірі 91200 грн. 00 коп. та 222448 грн. 54 коп. була відображена лише у жовтні 2012 року та травні 2013 року відповідно, період вимушеного прогулу не був включений до страхового стажу ОСОБА_2, який дає право на пенсію.

Позивач неодноразово зверталася до Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області та Звенигородського об'єднаного управління ПФУ Черкаської області із заявами щодо подання нового звіту про суми виплаченого їй доходу та відображення коштів з розбивкою на місяці за період вимушеного прогулу, а також зарахування періоду вимушеного прогулу до страхового стажу.

Оскільки зазначені вимоги не були задоволені, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати неправомірною відмову Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області привести у відповідність із законодавством звіти із персоніфікації;

- зобов'язати Звенигородську ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області подати звіти «ІНДАНІ» по застраховані особі «ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1)» з розбивкою виплаченої суми за час вимушеного прогулу в розмірі місяців за період з 17 грудня 2005 року по 03 червня 2010 року до Звенигородського об'єднаного управління ПФУ Черкаської області у спосіб, визначений для подання таких звітів нормативними документами;

- зобов'язати Звенигородське об'єднане управління ПФУ Черкаської області прийняти від Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області звіти та зарахувати час вимушеного прогулу у страховий стаж.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов належить до предметної підсудності Звенигородського районного суду Черкаської області, а заявлені позивачем вимоги є законними і обґрунтованими.

Справи, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам були визначені у ч. 1 ст. 18 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду.

Разом з тим, адміністративний позов ОСОБА_2 за своїм предметом та суб'єктним складом сторін не належить до адміністративних справ, передбачених ч. 1 ст. 18 КАС України.

Таким чином, Звенигородський районний суд Черкаської області не є судом, уповноваженим на розгляд і вирішення даної справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова суду від 13 листопада 2017 року підлягає обов'язковому скасуванню із ухваленням нового судового рішення.

Перевіряючи обґрунтованість адміністративного позову ОСОБА_2, колегія суддів встановила, що правовідносини щодо подачі звіту та сплати єдиного внеску із суми коштів, виплачених позивачу як середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсації за порушення строку виплати таких коштів виникли між Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області та Звенигородським об'єднаним управлінням ПФУ Черкаської області.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 та п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Звенигородська ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області є платником єдиного внеску та особою, відповідальною за своєчасне та в повному обсязі нараховування, обчислення і сплату єдиного внесок, а також подачу звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Натомість ч. 1 ст. 12 вказаного Закону передбачає, що завданнями Пенсійного фонду є забезпечення збору єдиного внеску, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Таким чином, правовідносини щодо сплати єдиного внеску, подачі звітності, а також контролю за дотримання вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» виникли та існували саме між відповідачами у даній справі.

Натомість ОСОБА_2 хоч і є особою, щодо якої подавався звіт та сплачувався єдиний внесок, не є безпосереднім учасником правовідносин, що склалися між Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області та Звенигородським об'єднаним управлінням ПФУ Черкаської області.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 не є особою, яка наділена повноваженнями вимагати від Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області приведення звітів у відповідність із законодавством та не є належним позивачем за вимогами про зобов'язати Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області подати звіти, а також зобов'язання Звенигородського об'єднаного управління ПФУ Черкаської області прийняти звіти від Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову у відповідних частинах.

Перевіряючи обґрунтованість вимог ОСОБА_2 про зобов'язання Звенигородського об'єднаного управління ПФУ Черкаської області зарахувати період вимушеного прогулу з 17 грудня 2005 року по 03 червня 2010 року до страхового стажу, колегія суддів виходить із наступного.

З 01 січня 2011 року набув чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Відповідно до ч. 2 ст. 7 вказаного Закону для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Як раніше зазначалося, кошти за рішеннями судів були виплачені у жовтні 2012 року та травні 2013 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 вказаного Закону Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов'язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Таким чином, Звенигородське об'єднане управління ПФУ Черкаської області зобов'язане було забезпечити нарахування і сплату Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області єдиного внеску на суми, що визначаються шляхом ділення доходу, виплаченого за рішеннями судів, на кількість місяців, за які він нарахований.

Наявність у ОСОБА_2 права те, щоб із суми виплаченого їй доходу на підставі судових рішень у якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за несвоєчасну виплату був сплачений єдиний внесок саме у зазначений спосіб - є вирішальним для розгляду та вирішення даної справи.

Не забезпечення Звенигородським об'єднаним управлінням ПФУ Черкаської області дотримання Звенигородською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області вимог ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та відсутність у зв'язку з цим у системі персоніфікованого обліку відповідних даних, не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 права на зарахування періоду вимушеного прогулу з 17 грудня 2005 року по 03 червня 2010 року до страхового стажу.

Відповідачі в апеляційних скаргах посилаються на те, що ОСОБА_2 пропустила строк звернення до суду з даним позовом, адже про суми сплаченого єдиного внеску та дані системи персоніфікованого обліку їй було відомо з 2012 року.

Разом з тим, підставою для звернення до суду із адміністративним позовом стала відмова відповідачів поновити права, які на думку ОСОБА_2, були порушені.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 стало відомо, що відповідачі не забезпечать належного обліку єдиного внеску, сплаченого із доходу, нарахованого їй на підставі постанови Звенигородського районного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року та постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2010 року із листа Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області від 16 серпня 2017 року № 3479/23-12-05-028.

Даний адміністративний позов був поданий до суду 18 вересня 2017 року, тобто в межах строку, встановленого ст. 99 КАС України.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційній скарги Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області та Звенигородського об'єднаного управління ПФУ Черкаської області задовольнити частково, постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року - скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову шляхом зобовязання Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області зарахувати період вимушеного прогулу з 17 грудня 2005 року по 03 червня 2010 року до страхового стажу ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Звенигородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області та Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області - задовольнити частково.

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов'язати Звенигородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області зарахувати період вимушеного прогулу з 17 грудня 2005 року по 03 червня 2010 року до страхового стажу ОСОБА_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пп. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк