Справа № 826/19276/16
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2018 року № 826/19276/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Власенкової О.О., суддів Добрянської Я.І. та Головань, за участі секретаря судового засідання Карпенка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Національного банку України (далі також - позивач)

до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої

служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач)

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправними постанов державного виконавця про накладення

штрафу

В С Т А Н О В И В:

Національний банк України звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Тараса Володимировича від 25.11.2016 №52827435 та від 19.12.2016 №52827435 про накладення штрафу.

Позовні вимоги вмотивовано безпідставним накладенням державним виконавцем штрафу на Національний банк України, який не взяв до уваги об'єктивну неможливість Національного банку України - боржника у виконавчому провадженні виконати рішення суду через відсутність для цього законодавчого механізму, а також не взяв до уваги звернення Національного банку України до суду про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечив з огляду на відсутність об'єктивної неможливості позивача виконати рішення суду. Зауважив, що в установлений законом десятиденний строк, встановлений постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, Національний банк України рішення суду не виконав, пояснень щодо причин неможливості його виконати суду не надав. Водночас зазначив, що із заявою до суду про встановлення способу і порядку виконання рішення суду позивач звернувся 17.11.2016, тобто після початку примусового виконання рішення, тоді як рішення набрало законної сили 26.04.2016 і не погоджуючись із таким судовим рішенням, яке є обов'язковим до виконання, Національний банк міг значно раніше звернутися до суду із заявою щодо встановлення способу і порядку його виконання.

Представник третьої особи ОСОБА_2 в письмовому запереченні та в судовому засіданні щодо позову заперечив, стверджуючи що невиконання боржником у виконавчому провадженні рішення суду фактично зумовлене незгодою Національного банку України з цим рішенням по суті. Звернення Національного банку України до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення суду не звільняє боржника від обов'язку виконати це судове рішення. Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.12.2016 у справі №826/4275/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2017, відмовлено у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2016 у згаданій справі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2016 у справі №826/4275/16 названим судом видано виконавчий лист від 24.10.2016.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - державний виконавець) від 08.11.2016 ВП №52827435 відкрито виконавче провадження щодо виконання цього виконавчого документа, відповідно до якого боржник Національний банк України в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій, зобов'язаний вчинити на користь стягувача ОСОБА_2 всі необхідні дії щодо відновлення функціонування публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Союз» в якості банківської установ - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови Правління Національного банку України від 15.03.2016 №162/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Союз» (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі банку АТ «КБ Союз» у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу АТ «КБ «Союз» у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT. НБУ повідомити усі банки про відновлення роботи банку АТ «КБ «Союз» у зазначених вище системах.

Водночас державний виконавець зазначив про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, попередивши про накладення штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у разі його невиконання без поважних причин.

Указану постанову державного виконавця Національний банк України отримав 09.11.2016 разом із листом відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.11.2016 №20.1-474/14.

17.11.2016 Національний банк України звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявами №18-0012/94491 та №18-0012/94493 про встановлення способу та порядку виконання рішення суду та про відстрочку виконання рішення цього суду, що підлягає примусовому виконанню.

Водночас Національним банком України направлено на адресу:

- відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України клопотання від 17.11.2016 №18-0012/94495 про прийняття рішення про відстрочку виконання вищевказаного рішення суду до розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва заяви Національного банку України від 17.11.2016 №18-0012/94491.

- головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. заяву від 21.11.2016 №18-0012/95430 про відкладення проведення виконавчих дій до розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва заяви Національного банку України від 17.11.2016 №18-0012/82875.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.12.2016 №826/4275/15 Національному банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено в задоволенні заяв про встановлення способу і порядку виконання судового рішення в указаній адміністративній справі.

Постановою державного виконавця від 25.11.2016 ВП №52827435 за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду на Національний банк України накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн.

Зобов'язано Національний банк України виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (до 09.12.2016 включно).

Згідно з мотивами, викладеними в указаній постанові, державний виконавець не погодився з доводами Національного банку України про неможливість виконати рішення суду, оскільки боржником не надано конкретних пояснень стосовно обставин, що перешкоджають вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Союз» як банківської установи відповідно до рішення суду.

Також державний виконавець зазначив, що із заявою до суду про встановлення способу і порядку виконання рішення суду Національний банк України звернувся лише 17.11.2016, тобто після початку примусового виконання рішення, тоді як рішення набрало законної сили 26.04.2016.

09.12.2016 Національний банк України звернувся до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з листом №18-0005/100381, в якому знову зазначив про неможливість виконати рішення суду через відсутність для цього законодавчо закріпленого порядку і способу відновлення діяльності банку щодо якого розпочато процедуру ліквідації, тому з метою недопущення порушення Національним банком України банківського законодавства просив визнати поважними причини невиконання судового рішення та відкласти проведення виконавчих дій до розгляду судом заяви Національного банку від 17.11.2016 №18-0012/94491 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення та просив звернутися до суду із аналогічною заявою.

Постановою від 19.12.2016 державний виконавець за невиконання без поважних причин рішення суду в установлений державним виконавцем строк наклав на боржника штраф у розмірі 10 200,00 грн.

Згідно з указаною постановою державний виконавець встановив, що в установлений постановою державного виконавця від 25.11.2016 ВП №52827435 строк до 09.12.2016 включно боржник Національний банк України не надав документальне підтвердження виконання рішення суду, хоча листом від 09.12.2016 №18-0005/100381 повідомив про поважність причин, на його думку, які зумовили невиконання цього рішення, які ґрунтуються на обставинах, що повідомлялись у попередньому листі (відсутність законодавчо визначеного механізму відновлення діяльності банків після відкликання у них банківської ліцензії та початку процедури їх ліквідації).

Державний виконавець повторно дійшов висновку про відсутність у Національного банку України поважних причин невиконання постанови Окружного адміністративного від 28.03.2016 №826/4275/16, що є підставою для застосування до боржника заходів відповідальності, передбачених статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи цей спір , суд виходить із такого.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано виконання остаточних, обов'язкових судових рішень.

Право на виконання рішень, винесених судом, є невід'ємною частиною «права на суд» (Hornsby v.Greece (Горнсбі проти Греції). У іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v.Russia (Бурдов проти Росії).

Ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (Hornsby v.Greece (Горнсбі проти Греції). Хоча за деяких обставин рішення може бути відкладено, відкладання рішення не повинно порушувати право сторони на виконання рішення (Burdov v.Russia (Бурдов проти Росії).

Невиправдане відкладення виконання обов'язкового рішення на тривалий термін може порушувати положення Конвенції. Обґрунтованість такого відкладення повинна бути вирішена, зважаючи також на складність правозастосування, поведінку заявника і компетентних представників влади, а також розмір і характер відшкодування збитків (Raylyan v.Russia (Райлян проти Росії).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення, поміж іншого, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (стаття 5 Закону).

Згідно з приписами статті 18 Закону виконавець зобов'язаний, поміж іншого, вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Статтею 63 Закону визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Беручи до уваги вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідача та третьої особи про відсутність поважних причин, що зумовили невиконання та повторне невиконання Національним банком України рішення суду, що підлягало примусовому виконанню, оскільки в установлені державним виконавцем строк боржник рішення суду не виконав, звернення до суду щодо встановлення способу та виконання рішення суду, що підлягало примусовому виконанню, боржник направив до суду уже після відкриття виконавчого провадження 17.11.2016, тоді як рішення набрало законної сили 26.04.2016, до того за результатами розгляду цієї заяви Національного банку України судом було відмовлено.

Відтак, державний виконавець правомірно наклав штраф на боржника Національний банк України за невиконання судового рішення, тому підстави для визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про накладення цих штрафів відсутні.

Водночас доцільно зауважити, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2016 №826/4275/16, залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.09.2016, станом на час винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов про накладення штрафу була чинною.

Постановою Верховного Суду України від 27.06.2017 вищевказану постанову Окружного адміністративного суду міста Києва скасовано, а справу направлено на новий розгляд, за результатами якого постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 позовну заяву ОСОБА_2 до Національного банку України у справі №826/4275/16 задоволено. Інформація про набрання законної сили цим судовим рішенням станом на час розгляду цієї судової справи відсутня.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмовити у задоволенні позову.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 292-297 з урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Головуюча суддя О.О.Власенкова

судді Я.І.Добрянська

О.В.Головань