Справа № 812/463/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 Київ К/9901/2108/17 812/463/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду у складі судді Чиркіна С.М від 09 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Ястребової Л.В., Васильєвої І.А., Компанієць І.Д. від 18 жовтня 2017 року у справі № 812/463/17 за позовом Державного підприємства "Кремінське лісомисливське господарство" до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1, про скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року Державне підприємство "Кремінське лісомисливське господарство" (далі - позивач, Підприємство) звернулося до суду з позовом до Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - відповідач, Управління), про скасування рішення № 4/07-08-250/СД від 09 березня 2017 року.

Позовна заява мотивована помилковістю висновків відповідача про те, що працівник позивача - ОСОБА_1 отримав травму у робочий час, внаслідок чого йому безпідставно призначено та виплачено матеріальне забезпечення як застрахованій особі, що є порушенням пункту 1 частини 1 статті 22 Закону України від 23.09.1999 р. № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон України № 1105-XIV).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення від 09 березня 2017 року № 4/07-08-250/СД про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності щодо повернення неправомірно витрачених коштів після 01 січня 2015 року на суму 5660,99 грн., застосування штрафних санкцій за період після 01 січня 2015 року - 2830,49 грн., загальна сума коштів Фонду, які підлягають перерахуванню становить 8491,48 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що наявні докази спростовують твердження відповідача про отримання травми ОСОБА_1 на робочому місці. Позивач при пред'явленні листа непрацездатності для оплати в фонд соціального страхування з тимчасової втирати працездатності діяв на підставі чинного законодавства.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що в ході проведення документальної планової перевірки відповідачем виявлено порушення позивачем пункту 1 частини 1 статті 22 Закону України № 1105-XIV, а саме виявлено призначення та сплата матеріального забезпечення застрахованій особі внаслідок травми, яка не є травмою невиробничого характеру.

Скаржник зазначає, що обставини справи свідчать, що травма отримана у робочий час. На переконання скаржника суди попередніх інстанцій не звернули увагу на суттєві невідповідності у показаннях свідків та протиріччя між документами, складеними за результатами розслідування, та показами свідків у справі. Суди не правильно оцінили докази, не вжили заходів для з'ясування всіх обставин у справі. Скаржник вважає, що стягнення з нього судового збору порушує статтю 5 Закону України «Про судовий збір».

Відзив на касаційну скаргу від позивача до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що на підставі наказу від 24 січня 2017 року № 18-ос/сд та направлення № 4 від 26 січня 2017 року посадовою особою відповідача у період з 20 січня 2017 року по 23 січня 2017 року проведено документальну планову перевірку по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Державне підприємство "Кремінське лісомисливське господарство" за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, за результатами проведення якої відповідачем складено акт № 07-12-4 від 23 лютого 2017 року, яким встановлено, що кошти Фонду, використані з порушенням чинного законодавства на оплату матеріального забезпечення, склали 5660,99 грн.

В акті вказано, що згідно з пунктом 6 частини 1 статті 10, частини 6 статті 15 Закону № 1105-XIV, розділу 4 Інструкції про порядок проведення перевірок по коштам Фонду соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженого постановою правління Фонду від 22 грудня 2010 року № 29, неправомірно використані кошти в сумі 5660,99 грн. підлягають поверненню в бюджет Фонду.

Частиною 6 статті 15 Закону № 1105-XIV передбачено штраф у розмірі 50% (2830,49 грн.) від суми неправомірно використаних страхових коштів 8491,48 гри.

По факту виявлених порушень головний бухгалтер позивача притягнений до адміністративної відповідальності.

В подальшому головний бухгалтер позивача оскаржила у судовому порядку постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., яка винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 4 від 23 лютого 2017 року та акту перевірки від 23.02.2017 № 07-12-4.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі № 414/526/17 визнано протиправною та скасовано постанову голови комісії з реорганізації, виконуючого обов'язки директора виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 5/08-08-237 від 02 березня 2017 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі для їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

9 березня 2017 року відповідачем прийнято рішення № 4/07-08-250/СД про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а саме, про повернення неправомірно витрачених коштів після 01 січня 2015 року на суму 5660,99 грн.

На підставі підпунктів 5, 6 частини 1 статті 10, частини 6 статті 15 Закону № 1105-XIV Фондом вирішено застосувати до позивача штрафні санкції в таких розмірах: за період після 01 січня 2015 року - 2830,49 грн. (у розмірі 50% від неправомірно витрачених страхових коштів 5660,99 грн.).

Загальна сума коштів Фонду, які підлягають перерахуванню за оскаржуваним рішенням, складає 8491,48 грн.

Між сторонами не має суперечностей щодо кола правових норм, які регулюють спірні правовідносини. Спірною є обставина щодо визнання нещасного випадку таким, що трапився не на виробництві.

Відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

З наведеної норми слідує, що касаційний перегляд судових рішень обмежується лише питаннями права, тобто суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду судом першої інстанції) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, свій висновок про отримання травми ОСОБА_1 не на виробництві обґрунтував з посиланням на наказ позивача від 23.05.2016 р. № 101 «Про організацію другої зміни»; письмові пояснення ОСОБА_1; його показання як свідка, допитаного в судовому засіданні; акт обстеження місця нещасного випадку не пов'язаного з виробництвом від 09.06.2016 р.; акт № 4 про нещасний випадок невиробничого характеру від 30.06.2016 р.; показання свідків.

Колегія суду відхиляє доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій не правильно оцінили докази, оскільки ці доводи ґрунтуються виключно на припущеннях про те, що травма отримана ОСОБА_1 не під час обідньої перерви.

Суди попередніх інстанції з дотриманням статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду судом першої інстанції) правильно оцінили наявні докази та дійшли до обґрунтованого висновку про те, що травма ОСОБА_1 є невиробничою.

Посилання відповідача в касаційній скарзі на частину 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду судом першої інстанції) є безпідставними, оскільки суди попередніх інстанції вжили заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Рішення судів ґрунтуються на письмових доказах, показаннях свідків, які спростовують висновки відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З наведеної норми вбачається, що суд касаційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання про достовірність наявних у справі доказів, надавати перевагу одних доказів над іншими.

Через положення частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд відхиляє доводи заявника касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не міг отримати травму о 12:20, як зазначено в акті № 4 про нещасний випадок невиробничого характеру від 30.06.2016 р., оскільки в той час перебував в лікарні та отримував медичну допомогу, що ставить під сумнів належне встановлення обставин травми, отриманої ОСОБА_1

Безпідставними є посилання скаржника на Довідку про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами Закону України "Про судовий збір", яка доведена до відома суддів апеляційних, окружних адміністративних судів та місцевих загальних судів згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 р. № 2, оскільки її висновки стосувалися, зокрема, застосування частини 1 статті 94 КАС України у редакції, чинній на момент підготовки вказаної довідки.

В свою чергу, Законом України від 22.05.2015 р. № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набув чинності 01.09.2015 р., частину 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України викладено в наступній редакції: «Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа».

В постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 р. у справі № 226/168/15-ц, яка прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах, закріплена правова позиція, згідно з якою судовий збір виконує компенсаційну функцію, і положення статей 4, 5 Закону України «Про судовий збір» слід розглядати в системному взаємозв'язку з положеннями процесуального закону щодо розподілу судових витрат.

Суди попередніх інстанції дійшли до правильного висновку щодо розподілу судових витрат на підставі редакції частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, яка була чинна на момент ухвалення судового рішення судом першої інстанції.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду 09 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року у справі № 812/463/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер