Справа № 621/2264/17
Суддя: Овдієнко В. В.
Дата ухвалення: 2018-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

02 лютого 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Лацько А. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Зміївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області,

третя особа - Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації,

розглянув за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації,

представники учасників справи:

представник позивача - адвокат ОСОБА_4

представник відповідача - Лісовий О. П.

представник третьої особи - Москалець О. О.

в с т а н о в и в:

09.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, а 07.12.2017 - з уточненою позовною заявою, до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з наступними вимогами: 1. Визнати протиправною бездіяльність Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо не нарахування та не виплати їй пенсії з 01.02.2017 року до 01.01.2018 року. 2. Зобов'язати Зміївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та виплату їй пенсії та сплатити виниклу заборгованість, яка виникла з 01.02.2017 року до 01.01.2018 року на рахунок в уповноваженому банку, в якому вона раніше отримувала пенсію.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала їй належить квартира АДРЕСА_1, де вона раніше постійно проживала.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 Закону України від 20.10.2014 №1706-VІІ "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, з 20.07.2016 вона була взята на облік в Управлінні соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області як особа, переміщена з району проведення антитерористичної операції.

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, її місце проживання було зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3.

З часу її переміщення отримання призначеної їй пенсії як єдиного для неї джерела існування здійснювалось за місцем перебування на обліку - у Зміївському об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Харківської області, проте з лютого 2017 року виплата їй пенсії була припинена, про що вона дізналась лише 15 вересня 2017 року.

В січні 2017 року вона змушена була поїхати в ОРДЛО, де вона раніше постійно проживала в належній їй квартирі. Ця поїздка була обумовлена тим, що їй зателефонували сусіди і повідомили про те, що в будинок, де знаходиться її квартира попав снаряд, який пошкодив квартиру.

Коли вона приїхала в м. Брянка виявилось, що дійсно її квартира була пошкоджена. З метою запобігти подальшому руйнуванню квартири та з метою недопущення розграбування квартири вона почала здійснювати ремонт пошкоджень.

Коли ремонт квартири (встановлення вибитих вікон, ремонт віконних рам, ремонт стіни квартири) вже було закінчено, вона 13 березня 2017 року потрапила в лікарню, де їй була проведена операція.

Після лікарні вона тривалий час проходила амбулаторне лікування.

Внаслідок перенесеної операції та свого похилого віку, вона змогла повернутися в смт Слобожанське Зміївського району лише 14 вересня 2017 року.

Після повернення з ОРДЛО їй стало відомо, що виплата пенсії їй припинена з лютого 2017 року.

Інших соціальних виплат та інших доходів окрім пенсії у неї не має.

Для встановлення причин припинення виплати їй пенсії вона 06 жовтня 2017 року звернулась до Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації.

На її звернення їй були надані витяги з протоколів засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за №2 від 20.01.2017, №23 від 16.06.2017, №37 від 26.09.2017 з яких вбачається наступне:

Згідно протоколу №2 від 20.01.2017 рішенням комісії їй припинено соціальні виплати.

Згідно протоколу №23 від 16.06.2017 з 15.06.2017 скасовано довідку та припинено соціальні виплати.

Згідно протоколу №37 від 26.09.2017 їй поновлено соціальні виплати з січня 2018 року.

На підставі вказаних рішень комісії їй з лютого 2017 року по січень 2018 року відповідачем, припинено виплата пенсії, яка є єдиною соціальною виплатою, яку вона одержувала, і її єдиним джерелом існування.

Вважала дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії протиправними.

Їй рішення про скасування довідки видано не було і їй не направлялось.

Відсутні й підстави для скасування вказаної довідки, оскільки вона не подавала заяву про відмову від довідки; не вчиняла злочинів; не поверталась до покинутого місця постійного проживання; не виїжджала на постійне місце проживання за кордон; не подавала завідоммо недостовірних відомостей.

Як вбачається з витягу з протоколу комісії №23 від 16.06.2017 з червня 2017 року було прийнято ще одне рішення про припинення соціальних виплат з посиланням на пп. 4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, підстава - дані ДПС.

Разом із тим, вказані приписи підзаконного нормативно-правового акту, яким встановлено інші випадки припинення соціальних виплат, суперечать нормам ст. 49 Закону №1058-IV, відповідно до якого виплата пенсії може припинятися виключно з підстав, встановлених законом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров'я" (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників. У пункті 33.3 цього рішення ЄСПЛ зазначив: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", вважала, що в діях відповідача вбачаються ознаки дискримінації по відношенню до неї, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України в залежності від місця проживання.

06 жовтня 2015 року Верховний суд України ухвалив постанову по справі №608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія. Тут слід зазначити, що таке рішення суд ухвалив у справі за переглядом судових рішень стосовно спору про припинення виплат особі, яка постійно проживає за кордоном. Між тим, важливим залишається загальний принцип, висвітлений в цьому рішенні, який пов'язаний із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та проголошує непохитність права людини щодо володіння своєю власністю. Цей принцип безпосередньо висвітлений у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, де поважний суд встановив порушення Конвенції у разі залежності на отримання пенсії від місця проживання особи.

Розвиваючи цю думку національні суди з 2015 року сформували досить позитивну практику з означеного питання.

Так, Вищий адміністративний суд України в своєму рішенні від 06 жовтня 2015 року по справі К/800/34673/15 дійшов висновку, що за правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Таким чином, зауважує Вищий адміністративний суд в своєму рішенні, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що право позивачів на отримання пенсії за віком є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

На офіційному сайті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщена така інформація:

Донецький апеляційний адміністративний суд 29 березня 2017 року по справі №431/3/17-а виніс окрему ухвалу за позовом громадянина К. до управління Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області про визнання протиправними та дискримінаційними дій фонду щодо припинення виплати йому пенсії за віком.

Під час розгляду справи колегія суддів зазначила, що територіальні управління Пенсійного фонду України здійснюють наразі виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам всупереч законодавству, керуючись виключно Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 № 365.

Водночас, аналіз існуючих норм свідчить, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі положень Конституції та Законів України на рівні з іншими громадянами України. Керуючись ч. 1 ст. 208, ч. 1 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив довести до відома Кабінету Міністрів України про допущені порушення Конституції та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV управлінням Пенсійного фонду України в Старобільському районі Луганської області стосовно пенсійного забезпечення внутрішньо переміщених осіб для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що спричинили порушення закону.

При розгляді її адміністративного позову, суд має, відповідно до положень ч. 4 ст. 9 КАС України застосувати до спірних правовідносин Закон №1706-VII та Закон № 1058-IV, які мають вищу юридичну силу та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006№ 3477-IV.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року клопотання позивачки ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено, звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду даного адміністративного позову, відкрито провадження у адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Зміївському районі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, призначено по справі попереднє судове засідання, запропоновано відповідачу до дня судового засідання подати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

02.11.2017 року від представника відповідача - начальника Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області ОСОБА_7 надійшло письмове заперечення проти позову.

В обґрунтування заперечень проти позову вказано, що ОСОБА_1 з грудня 2014 року взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 27.11.2014.

Протоколом засідання комісії управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №2 від 20.01.2017 прийнято рішення про припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1, як особі, яка не проживає за зазначеною адресою: АДРЕСА_2.

Факт не проживання за зазначеною адресою (повернення до покинутого місця постійного проживання) позивачем не заперечується, а навпаки підтверджується в позові, що свідчить про правомірність прийнятого рішення.

Рішенням Зміївського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Змїївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 25.01.2017 було припинено виплату пенсію ОСОБА_1

26.06.2017 на адресу Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області надійшло повідомлення управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації від 15.06.2017 №09-61/355 про те, що ОСОБА_1 15.06.2017 знята з обліку в Єдиній інформаційній базі про внутрішньо переміщених осіб України, відповідно рішення №126 від 15.06.2017 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно інформації, наданої Державною прикордонною службою України.

Протоколом засідання комісії управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №23 від 16.06.2017 прийнято рішення про припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1, дію довідки якої скасовано.

15.09.2017 позивач звернулась до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з заявою про поновлення виплати пенсії за фактичним місцем перебування/проживання за адресою: АДРЕСА_3, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 15.09.2017.

Рішенням комісії управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (протокол №37 від 26.09.2017) позивачу поновлено виплату пенсії як внутрішньо переміщеній особі з 01.01.2018.

Рішенням Зміївського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 10.10.2017 було поновлено виплату пенсію ОСОБА_1 з 01.01.2018.

Таким чином, управління при виплаті пенсії позивачу діє на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, передбачений діючим законодавством України. Призначення (перерахунок) пенсій здійснюється на підставі законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади.

Просила відмовити у задоволенні позовної заяви.

10.11.2017 підготовче провадження закінчено та призначено судовий розгляд.

28.11.2017 від представника відповідача - начальника Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області ОСОБА_7 надійшло письмове клопотання про залучення в якості третьої особи Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації.

06.12.2017 в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи - Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації.

Під час судового розгляду представник позивача адвокат ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позовну заяву задовольнити.

Представник відповідача Лісовий О. П. позовні вимоги не визнав посилаючись на обставини, викладені у письмовому запереченні, просив відмовити у позові.

Представник третьої особи Москалець О. О. заперечувала проти позову ОСОБА_1 з підстав, викладених у запереченнях представника відповідача.

Вислухавши представників учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Пунктом 10 розділу VІІ Перехідні положення КАС України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права (ст. 8 Конституції України, ст. 8 КАС України), відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. ст. 3, 21, 24 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні права і свободи. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи, що призначення справи до судового розгляду здійснено за правилами КАС України в редакції, яка була чинною до 14.12.2017 року, судовий розгляд справи по суті проведено за правилами загального позовного провадження.

Частинами 2, 3 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. ст. 72-77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Спірною є правомірність припинення відповідачем виплати позивачу ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 лютого 2017 року до 31 грудня 2017 року.

Після початку проведення на території місця реєстрації позивача антитерористичної операції, ОСОБА_1 як внутрішньо переміщена особа, зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_2.

26.06.2017 на адресу Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області надійшло повідомлення управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації від 15.06.2017 №09-61/355 про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 15.06.2017 знята з обліку в Єдиній інформаційній базі про внутрішньо переміщених осіб України, відповідно рішення №126 від 15.06.2017 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно інформації, наданої Державною прикордонною службою України (а. с. 46)

Рішенням відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі від 25.01.2017 припинено виплати по пенсійній справі №162907 ОСОБА_1 з 01.02.2017, як внутрішньо переміщеній особі, яка не проживає за зазначеним адресом в Зміївському районі відповідно Витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №2 від 20.01.2017 (а. с. 45).

Рішенням відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі від 21.06.2017 припинено виплати по пенсійній справі №162907 ОСОБА_1 з 01.02.2017, як внутрішньо переміщеній особі, яка не проживає за зазначеним адресом в Зміївському районі відповідно Витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №23 від 16.06.2017 (а. с. 50).

Позивач ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року в с. Лиман Старобільського району Луганської області, є пенсіонером за віком, з 27.11.2014 взята на облік в управлінні соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області як особа, переміщена з району проведення антитерористичної операції, є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово непідконтрольної Уряду України території,що підтверджується паспортом громадянина України Серія НОМЕР_2, посвідченням НОМЕР_3, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27 листопада 2014 року №, виданою Управлінням соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації (а. с. 6, 7, 41).

З виписки №6785-356 вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в урологічному відділенні ДУ ЛРКЛ ЛНР з 13.03.2017 по 24.03.2017 (а. с. 9).

Згідно витягів з протоколів засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №2 від 20.01.2017 та №23 від 16.06.2017 та протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №23 від 16.06.2017 ОСОБА_1 відповідно до пп. 4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 08.06.2016 №365, припинено соціальні виплати внутрішньо переміщеній особі, яка не проживає за зазначеною адресою в Зміївському районі (а. с. 11, 12, 42-44, 47-49, 85-91).

На підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №37 від 26.09.2017 ОСОБА_1 відповідно до п. 18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 08.06.2016 №365, поновлено соціальні виплати внутрішньо переміщеній особі з 01.01.2018 (а. с. 13).

Листом Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області №5382-02/50 від 23.10.2017 ОСОБА_1 повідомлено, що рішенням відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії управління Пенсійного фонду України в Зміївському районі від 25.01.2017 припинено виплату пенсії з 01.02.2017 згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, протокол №2 від 20.01.2017, як внутрішньо переміщеній особі, яка не проживає за зазначеною адресою в Зміївському районі. 21.06.2017 рішенням відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області було припинено виплату пенсії з 01.02.2017 згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, п. 5 протоколу №23 від 16.06.2017. 26.06.2017 (вх. №В17-1583) управлінням було отримано листа №09-61/355 від 15.06.2017 від управління соціального захисту населення Зміївської РДА про те, що ОСОБА_1 15.06.2017 знята з обліку в Єдиній інформаційній базі про внутрішньо переміщених осіб України відповідно до рішення №126 від 15.06.2017 про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно інформації наданою Державною прикордонною службою України. 15.09.2017 ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою (вх. №332 від 15.09.2017) про поновлення та продовження виплати пенсії за місцем тимчасового проживання згідно наданої довідки №. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.09.2017 № її фактичне місце проживання АДРЕСА_4. Рішенням відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії управління від 10.10.2017 поновлено виплату її пенсії з 01.01.2018 згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, п. 2 протоколу №37 від 26.09.2017. Згідно чинного законодавства пенсія виплачується вірно. В разі її незгоди, для врегулювання питань пенсійного забезпечення, вона має право звернутися до Пенсійного фонду України вищого рівня або до судових органів (а. с. 23).

З 15.09.2017 ОСОБА_1 взята на облік в управлінні соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області як особа, переміщена з району проведення антитерористичної операції, є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово непідконтрольної Уряду України території,що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 вересня 2017 року №, виданою Управлінням соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації (а. с. 8, 55).

15.09.2017 ОСОБА_1 звернулася до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області із заявою про поновлення та продовження виплату пенсії за місцем тимчасового перебування згідно наданої довідки № від 15.09.2017 (а. с. 54).

Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №37 від 26.09.2017 вирішено відповідно до п. 18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 ОСОБА_1 поновлено соціальні виплати (а. с. 51-53).

Рішенням Зміївського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 10.10.2017 вирішено: Виплату пенсії по електронній пенсійній справі №162907 ОСОБА_1 поновити з 01.01.2018 на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам №37 від 26.09.2017 (а. с. 22, 56).

З листа начальника управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_8 №09-41/923 від 04.10.2017 вбачається, що ОСОБА_1 отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в період з 27.11.2014 по 26.05.2015, інших звернень за призначенням допомоги не надходило (а. с. 84).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

Частиною 3 ст. 4 Закону №1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії для внутрішньо переміщених осіб закріплені Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон №1706).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1706, місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону, засвідчує довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 7 Закону №1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно ст. 12 Закону №1706, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідоммо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі постанова №637) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (далі Порядок №509). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

За приписами п. 1, п. 6 Порядку №509 (в редакції, яка діє на час виникнення спірних правовідносин), довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та абзацом шостим цього пункту.

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на отримання щомісячних пенсійних виплат, яких набуває особа в разі досягнення нею передбаченого Законом пенсійного віку. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Підстави для припинення виплати пенсії передбачені в Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Слід також взяти до уваги, що частина 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" містила пункт 2, відповідно до якого передбачалося, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, положення пункту 2 частини першої статті 49 вказаного Закону втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51 рішення).

У п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, припинення пенсії допускається лише з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", або відповідно до п. 5 ч. 1 вказаного Закону виключно з підстав, передбачених іншими законами України.

Відповідач Зміївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області не приймаючи рішення відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 01.02.2017 зупинив виплату пенсії позивачу.

Представниками відповідача та третьої особи, які є суб'єктами власних повноважень, не надано доказів того, що пенсія відповідачу з 01.02.2017 року не виплачувалася з підстав, передбачених законом.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати пенсії за період з 01.02.2017 по 31.12.2017 та зобов'язання вчинити дії щодо поновлення нарахування та здійснення виплати пенсії за вказаний період є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, оскільки судове рішення ухвалене на користь сторони, яка звільнена судом від сплати судового збору та не є суб'єктом владних повноважень, з відповідача на користь Державного бюджету України належить стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 к.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 8, 9, 12, 72-77, 139, 241-247, 293, 295, п. 9 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа Управління соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2017 року до 31 грудня 2017 року включно.

Зобов'язати Зміївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 01 лютого 2017 року до 31 грудня 2017 року включно на рахунок в уповноваженому банку, в якому ОСОБА_1 отримувала пенсію до припинення її виплати.

Стягнути зі Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 к., які перерахувати на рахунок отримувача 0001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зміївський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 12.02.2018.

Позивач - ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - Зміївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, місцезнаходження м. Зміїв Харківської області, вул. Гагаріна, 15, .

Третя особа - Управління соціального захисту населення Зміївська районна державна адміністрація, місцезнаходження м. Зміїв Харківської області, вул. Гагаріна, б. 22, .

Головуючий: В. В. Овдієнко