Справа № 812/1243/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року справа №812/1243/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Чернявської К.Г., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року по справі № 812/1243/17 (суддя І інстанції Кисельова Є.О.) складену в повному обсязі 11 грудня 2017 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 серпня 2017 року № НОМЕР_1, -

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16 серпня 2017 року (а.с. 3-6 т. 1).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 серпня 2017 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Луганській області, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кларіант Україна» застосовано суму штрафних санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 60 590,28 грн. (а.с. 142-145 т.2).

Не погодившись постановою суду першої інстанції Головне управління ДФС у Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, податковим органом зазначено, що нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності здійснюється на підставі ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та п.п. 54.3.3. п. 54.3 ст. 54 Податкового Кодексу України і підпадає під визначення п. 2 ст. 250 Господарського Кодексу України, відтак, обмеження, визначені ч. 1 вказаної статті на нарахування зазначеної пенсі не розповсюджуються.

При цьому позивачем не задекларовано дебіторську заборгованість у сфері зовнішньоекономічної діяльності з нерезидентом, що є підставою для застосування грошового зобовязання без дотримання строку давності (а.с. 150-155 т.2).

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю Кларіант Україна () є юридичною особою, зареєстрованою державним реєстратором виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради.

У період з 27 березня 2017 року по 12 травня 2017 року посадовими особами відповідача проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року, податку на додану вартість за період з 01 березня 2014 року по 30 вересня 2016 року, єдиному внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2016 року та правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору з 02 серпня 2014 року по 30 вересня 2016 року, за наслідками якої складено акт від 18 травня 2017 року №142/12-32-14-11-31337612 (а.с. 9-216 т.1).

З висновків акту перевірки вбачається, зокрема, встановлення порушення Товариством ч. 1 ст. 4 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті в частині порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків по експортному контракту від 05 вересня 2013 року № 081/КО з нерезидентом CLARIANT CORPORATION (США), за експортними ВМД:

-№ 702180001/2013/010261 від 07 жовтня 2013 року на суму 225607,68 дол. США - на 5 календарних днів;

-№ 702180001/2013/010261 від 08 жовтня 2013 року на суму 225607,68 дол. США - на 4 календарних дня;

-№ 702180001/2013/010314 від 10 жовтня 2013 року на суму 248168,45 дол. США - на 2 календарних дня.

В ході проведення перевірки ТОВ Кларіант-Україна не надало підтверджуючих документів щодо звільнення від застосування фінансових санкцій за порушення статей 1 і 2 Закону № 185/94-ВР, а саме: висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, на перевищення строків розрахунків за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом); документа про прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами; сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов договору; інших документів, які підтверджують звільнення від застосування фінансових санкцій за зовнішньоекономічним договором (контрактом).

Позивачем використано право на адміністративне оскарження акту перевірки шляхом надання заперечень, які розглянуті відповідачем та висновки податкового органу за наслідками зазначеної перевірки залишені без змін (а.с. 217-263 т. 1).

На підставі акту перевірки від 18 травня 2017 року №142/12-32-14-11-31337612 відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення від 16 серпня 2017 року № НОМЕР_1 щодо фінансових санкцій у вигляді пені на суму 60 590,28 грн. (а.с. 7 т.1).

Не погодившись з прийняттям спірного податкового повідомлення-рішення позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про те, що при прийнятті рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій податковим органом неправомірно не враховані строки, встановленні ст. 250 Господарського кодексу України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР встановлений загальний порядок розрахунків в іноземній валюті при здійсненні експортно-імпортних операцій та відповідальність за недотримання термінів розрахунків (далі ОСОБА_2 № 185).

Статтею 2 вищезгаданого Закону України № 185 встановлено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.

Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Постановою Правління Національного банку України від 14 листопада 2013 року № 453 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів i запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті», яка діяла до 17 травня 2014 року зазначені у статті 1 строки зменшені до 90 днів.

Постановою Правління Національного банку України від 12 квітня 2014 року № 270, яка діяла до 20 серпня 2014 року також скорочено строки до 90 днів. Постановою Правління Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в ст. 1 та ст. 2 Закону № 185, здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

За приписами статті 4 цього Закону порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Згідно зі статтею 238 Господарського Кодексу України (далі - ГК) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Статтею 239 ГК передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого субєкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 ГК, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до субєктів господарювання за порушення зазначеними субєктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після спливу одного року з дня вчинення порушення субєктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Отже, не може бути застосована і пеня відповідно до вимог законодавства пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Усуваючи розбіжності в спірному питанні в частині застосування строків Верховний суд України вирішив в постанові від 04 листопада 2014 року по справі № 21-466а14, в якій зазначив, що аналіз приписів статті 250 ГК дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту вчинення субєктом господарювання порушення податковий орган, приймаючи рішення про накладення фінансових санкцій, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 ГК. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

При цьому правова позиція щодо застосування до спірних відносин статті 250 ГК висловлена також у постанові Верховного Суду України 27 травня 2014 року № 21-126а14 про що суд першої інстанції правомірно застосував до даних правовідносин.

У даному випадку днем виявлення податковим органом порушення строків валютних розрахунків є фіксування актом перевірки з висновками про порушення вимог Закону №185/94-ВР за 2014 рік, за наслідками якого складено податкове повідомлення-рішення, відтак, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання апелянта на те, що нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності підпадає під визначення п. 2 ст. 250 Господарського Кодексу України, а обмеження, визначені ч. 1 вказаної статті на нарахування зазначеної пені не розповсюджуються.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідальність можливо застосувати протягом шести місяців з дня виявлення порушення (тобто з моменту проведення перевірки), але не пізніш як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а у даному випадку пройшло більш ніж 3 роки з моменту виникнення порушення.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає зайвим аналіз питання щодо розгляду питання про порушення відповідачем строків проведення перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення, оскільки зазначене ППР скасовується.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року по справі № 812/1243/17 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року по справі № 812/1243/17 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 07 лютого 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2018 року.

Колегія суддів Т.Г.Арабей

ОСОБА_3

ОСОБА_4