Справа № 345/4270/17
Суддя: Кардаш О. І.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №345/4270/17
Провадження № 2-а/345/50/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючої судді Кардаш О.І., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, УМВС України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, де зазначив, що він 06.11.2017 року подав заяву до Головного Управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про призначення йому довічної пенсії за вислугу років та 15.11.2017 року отримав відповідь про те, що йому потрібно звернутися до ліквідаційної комісії УМВС в Івано-Франківській області, як до уповноваженого структурного підрозділу ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

15.11.2017 року через уповноважений пенсійний орган - УМВС України в Івано-Франківській області подав заяву про призначення йому довічної пенсії за вислугу років та необхідні для призначення пенсії документи. Проте, в порушення вимог закону, ні ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, ні його уповноважений представник - УМВС України в Івано-Франківській області про прийняте рішення не повідомили, поштою не направили, пенсія призначена не була.

Уповноважений представник ПФУ - УМВС України в Івано-Франківській області в листі від 27.10.2017 року на заяву позивача від 13.10.2017 року щодо надання витягу з наказу про звільнення з ОВС, розрахунку вислуги років для призначення пенсії та довідки на виплату вихідної допомоги повідомило, для призначення пенсії у відповідності до пункту «б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач на момент звільнення зі служби мав досягти 45-річного віку. Вважає такі дії неправомірними, тому змушений звернутися до суду та просить: визнати дії уповноваженого представника ГУ ПФУ в Івано-Франківській області - УМВС України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні позивачу довічної пенсії неправомірними; зобов'язати уповноваженого представника ГУ ПФУ в Івано-Франківській області - УМВС України в Івано-Франківській області підготувати та подати до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області документи для призначення йому довічної пенсії за вислугу років; зобов'язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийняти, оформити та призначити позивачу довічну пенсію за вислугу років відповідно до п.б ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за призначенням пенсії; судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить суд його задоволити.

Представник відповідача Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просить відмовити з наведених у запереченні підстав.

Представник відповідача УМВС України в Івано-Франківській області у судове засідання не з'явився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с.48).

За правилами ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 29.06.1988 року по 01.06.1990 рік служив у внутрішніх військах МВС на посаді солдата, сержанта, старшого сержанта, старшини МВС (а.с.20). З 01.09.1990 по 30.06.1994 року навчався у Волгоградській вищій слідчій школі МВС РФ та Харківському інституті внутрішніх справ України.

З 01.09.1990 по 07.03.2003 року позивач проходив службу в УМВС України в Івано-Франківській області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.18).

07.03.2003року звільнений з органів внутрішніх справ по ст.64 "Ж" в запас (за власним бажанням), наказ № 27 о/с від 27.03.2003р. (а.с.23). Із запису в трудовій книжці вбачається, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ безперервно 12 років 06 місяців 06 днів (а.с.18).

Отже, станом на березень 2003 року у позивача вислуга років становила більше 12 років 6 місяців, тобто тоді він набув право на довічне пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ЗУ "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в редакції від 4 липня 2002 року, яка була чинна на той час, та у відповідності до ч.1 ст.1 якого: "особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, кримінально-виконавчої системи України мають право на довічну пенсію за вислугу років".

Розрахунок вислуги встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Набувши це право, позивач мав законні сподівання реалізувати його в майбутньому, звернувшись за призначенням пенсії при наявності певних обставин, настання яких, згідно п." Б" ст.12 вищевказаного закону, є умовами призначення пенсії за вислугу років, а саме, як особа, яка має право на пенсію за вищезазначеним Законом, звільнений зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягнувши 45-річного віку та трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Тому, на день звернення до відповідача за призначенням пенсії, згідно записам в трудовій книжці, витягу з наказу №№ 27 о/с від 27.03.2003р. та індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (а.с.26-29), розрахунку стажу (а.с.30), паспорта (а.с.12-13), загальний трудовий стаж позивача становив більше 25 років, вислуга років у календарному обчисленні - більше 12 років 6 місяців та вік - більше 45 років.

Але позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, посилаючись на те, що на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, а саме на 07.03.2003 року він не досяг 45 річного віку, тому немає підстав для призначення йому пенсії, у відповідності до пункту «б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.16,17), в редакції Закону від 04.04. 2006 року, яка вступила в законну силу 29.04.2006 року.

При цьому ст. 1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в редакції від 4 липня 2002 року, змін не зазнала та набуте право на довічне пенсійне забезпечення за вислугу років законодавчим органом не скасовано.

Зазнав змін пункт «б» статті 12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в редакції від 04.04.2006 року, відповідно до якої «пенсія за вислугу років призначається: б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Проводячи аналіз нової редакції пункту «б» статті 12 та ч.3 ст.5 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", право на призначення пенсії не мають особи, які не набули (не набудуть) такого права, тобто особи, які: не мають відповідної вислуги або особи позбавлені військових або спеціальних звань (у тому числі під час перебування їх у запасі або у відставці), а також звільнені зі служби у зв'язку із засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, або притягненням до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією, та члени їх сімей.

Однак, позивач не підпадає під категорію осіб, перерахованих в новій редакції ч.3 ст.5 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", які позбавлені такого права. Перелік таких осіб є вичерпний і чітко визначений в даному Законі.

Тому, позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право, на відміну від осіб, які безпосередньо звільняються зі служби на пенсію на тих самих умовах, хоча в порівнянні з позивачем, останні мають таку саму вислугу років (більше 12 років 6 місяців), змішаний трудовий (страховий) стаж більше 25 років та вік більше 45 років, що може вважатись дискримінацією.

Правова норма п. «Б» ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в редакції від 04.04.2006 року не відповідає принципу верховенства права (правової визначеності, якості закону і т.п.), не містить чіткого механізму, щодо реалізації права на призначення довічної пенсії за вислугою років осіб, раніше звільнених зі служби, які вже набули право на призначення пенсії за вислугу років.

Вирішуючи питання про застосування цього закону у часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність. Також у цьому ж рішенні зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, за винятком тих, які проходять строкову службу, не можуть бути звільнені з військової служби до набуття права на пенсію за вислугу років.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розумінні сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

За таких обставин, оскільки позивач досяг 45-річного віку, загальний стаж становить більше 25 років, вислуга років - більше 12 років 6 місяців, він має право на призначення довічної пенсії за вислугу років відповідно до п.б ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції Закону, яка діяла на час його звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз'яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз'яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Ст.50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено, що членам сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією. Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Враховуючи, що позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії 06.11.2017 року (а.с.14), суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 набув право на призначення довічної пенсії за вислугу років саме з 06.11.2017 року.

Згідно зі ст. 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн., сплачений при зверненні до суду.

На підставі наведеного, у відповідності до ч.2 ст.3, ст.8, ч.5 ст.17, ст.21, ст.22 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99; п. "б" ст.12, ст.1, ст.4 та преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 4 липня 2002 року, п. "б" ст.12, ст.1, ст.1, ст.5, преамбули Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в редакції від 04.04.2006 року; ст.ст. 139, 194, 243-245 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дії уповноваженого представника Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області - УМВС України в Івано-Франківській області, про відмову в призначенні довічної пенсії за вислугу років ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - неправомірними.

Зобов'язати уповноваженого представника Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області - УМВС України в Івано-Франківській області підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області документи для призначення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, довічної пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області прийняти, оформити та призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, довічну пенсію за вислугу років, відповідно до п.б ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", починаючи з 06.11.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

СУДДЯ: