Справа № 814/1482/17
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

14 лютого 2018 р.справа № 814/1482/17
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в письмовому провадженні розглянув адміністративну справу

за позовомкомунального підприємства "Санітарна очистка міста", вул. Михайлівська, 2, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500

до відповідачаГоловного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

провизнання нечинним і скасування податкового повідомленя-рішення від 21.03.17 р. № /14-29-13-03/32313770

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Санітарна очистка міста" (далі - позивач) звернулось із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати нечинним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 березня 2017 р. № /14-29-13-03/323137, яким позивачу визначена штрафна (фінансова) санкція в розмірі 87746,51 грн., а також нарахована пеня в розмірі 269884,96 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач, при розрахунку суми пені, застосував невірну облікову ставку Національного Банку України (далі - НБУ), а саме замість вірної облікової ставки НБУ у 120 відсотків річних, застосував цю ставку в розмірі 100 відсотків. Крім того, на думку позивача, відповідач під час перевірки не зясував суттєві для прийняття спірного рішення обставини, зокрема не встановив час виплати заробітної плати. Також, позивач надав суду висновок експерта № 1707/17-1 за результатами проведення експертного економічного дослідження, в якому зазначено про помилковість висновків відповідача, які викладені в акті перевірки (а. с. 41-51).

Відповідач адміністративний позов не визнав і просив в його задоволенні відмовити. При цьому, заперечення відповідача не містять ніяких доводів на підтвердження правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення - в них тільки наводяться норми Податкового кодексу України (далі - ПК України) без пояснення правової позиції відповідача (а. с. 53).

28 листопада 2017 р. після повторного автоматичного розподілу, справа прийнята до провадження суддєю ОСОБА_1 (а. с. 63).

Ухвалою суду від 13 грудня 2017 р. провадження у справі зупинялось до 10 січня 2018 р. (а. с. 73-74).

Позивач і відповідач клопотали про розгляд справи у письмовому провадженні (а. с. 78, 80).

Відповідно до ст. 194 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи наведеної статті, суд розглядає справу в письмовому провадженні.

Інших заяв і клопотань учасники справи суду не подавали. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

У період з 30 січня до 24 лютого 2017 р. відповідач провів документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку на доходи фізичних осіб за період з 1 жовтня 2013 р. до 30 вересня 2016 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2011 р. до 30 вересня 2016 р., за результатами якої складено акт від 3 березня 2017 р. № 35/14-29-03-65/32313770 (далі - ОСОБА_1 перевірки) (а. с. 9-17).

Як зазначено у висновку ОСОБА_1 перевірки, позивач допустив порушення:

- п. 3.1. розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 р. № 4 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 р. за № 111/26556;

- ст. 168 п. 168.1. пп. 168.1.2. ПК України, а саме у період з 1 жовтня 2013 р. до 30 вересня 2016 р. позивач несвоєчасно перераховував податок на доходи фізичних осіб до бюджету;

- ст. 9 п. 8 абз. 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" в частині своєчасності сплати єдиного внеску в розмірі 2008,0 грн.

Підставою для нарахування позивачу штрафу та пені послугувало тільки друге порушеня.

На підставі ОСОБА_1 перевірки 21 березня 2017 р. відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення за № /14-29-13-03/323137, згідно з яким до позивача за порушення ст. 168 п. 168.1. пп. 168.1.2. ПК України застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в розмірі 87746,51 грн., а також на підставі ст. 129 п. 129.1. пп. 129.1.3. ПК України нарахована пеня в розмірі 269884,96 грн. (а. с. 8).

Суд відзначає, що позивач просить визнати нечинним і повністю скасувати спірне податкове повідомлення-рішення, яке містить як штрафну санкцію так і пеню. В той же час він ніяким чином не обґрунтовує в чому саме полягає протиправність застосування до нього штрафної санкції в розмірі 87746,51 грн. - всі його доводи зводяться виключно до помилковості обрахунку пені.

Відповідно до ст. 77 ч. 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Хоча частина 2 тієї ж статті і вводить принцип презумпції винуватості субєкта владних повноважень, його не слід тлумачити таким чином, що позивач взагалі не повинен обґрунтовувати свої позовні вимоги в якійсь частині.

Як вбачається з ОСОБА_1 перевірки, порушенням, яке допустив позивач, є несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб і позивач не заперечує цього порушення.

Відповідно до ст. 168 п. 168.1. пп. 168.1.2. ПК України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

На сторінці 7 ОСОБА_1 перевірки (а. с. 12) зазначено, що станом на 1 жовтня 2013 р. за позивачем рахувалась заборгованість з податку на доходи фізичних осіб в сумі 458062,93 грн., у період з 1 жовтня 2013 р. до 30 вересня 2016 р. він нарахував до сплати цього податку 828256,97 грн., а несвоєчасно перерахований до бюджету податок складає 956704,18 грн.

Як слідує з узагальнених даних про результати перевірки своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів, які викладені на аркушах 7-13 ОСОБА_1 перевірки (а. с. 12-15), станом на 1 жовтня 2013 р. позивач вже мав заборгованість із податку на доходи фізичних осіб в розмірі 458062,93 грн., тобто ця заборгованість виникла раніше наведеної дати. Саме з цієї причини графа "Граничний строк сплати відповідно ст. 168 ПК України (число, місяць, рік)" незаповнена, так як строк сплати зазначеної суми вже настав до 1 жовтня 2013 р. і вона є простроченою. Нова заборгованість із сплати податку на доходи фізичних осіб, яка виникла після 1 жовтня 2013 р., відображена відповідачем вже із зазначенням граничного строку сплати і складає 956704,18 грн. несвоєчасно перерахованого податку. Ніяких заперечень щодо цієї суми і строків її сплати позивач не наводить, більше того, наведений відповідачем розрахунок сум нарахованого податку і сум фактично сплаченого в розрізі років підтверджується і висновком судового експерта, який надав позивач (а. с. 46 зворот).

Отже, суд приходить до висновку про те, що відповідач вірно визначив наявність у позивача заборгованості із податку на доходи фізичних осіб на 1 жовтня 2013 р. в сумі 458062,93 грн., а також вірно обрахував розмір несвоєчасно сплаченого податку до вересня 2016 р. у сумі 956704,18 грн.

Згідно із ст. 126 п. 126.1. абз. 3 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до ст. 129 п. 129.1. пп. 129.1.3. ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобовязання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобовязання.

Прострочення позивача із сплати податку на доходи фізичних осіб є більшим 30 і 90 календарних днів, що підтверджується ОСОБА_1 перевірки.

Розрахунок сум штрафу та пені міститься в матеріалах справи і суд не находить в ньому математичних помилок (а. с. 18-22, 68-69).

Що стосується доводів позивача про те, що відповідач при розрахунку суми пені невірно застосував облікову ставку НБУ - замість вірної в 120 відсотків, нарахування пені здійснювалось за ставкою 100 відсотків, то ці доводи є помилковими.

Так, пеня позивачу нарахована на підставі ст. 129 п. 129.1. пп. 129.1.3. ПК України. Як визначено ст. 129 п. 129.4. абз. 2 ПК України, на суми грошового зобовязання, визначеного підпунктом 129.1.3. пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Таким чином, відповідач вірно застосував 100відсоткову облікову ставку НБУ.

Також суд не може взяти до уваги пояснення позивача про те, що перевірка проведена поверхово і протягом декількох днів, так як перевірка проводилась з 30 січня до 24 лютого 2017 р. (п. 2.1. Акту перевірки).

Окремо суд зауважує, чому ним не прийнятий до уваги висновок експерта № 1707/17-1.

Так, позивач поставив перед експертом у галузі економіки по суті правове питання "Чи підтверджуються документально і нормативно висновки ОСОБА_1 перевірки в частині нарахування пені, а якщо ні то в якій частині підтверджується нарахування пені?".

Експерт у своєму висновку та в описовій частині вказував на невірне застосування відповідачем ст. 168 п. 168.1. пп. 168.1.2. ПК України, що виходить за межі суто економічної оцінки - питання правомірності застосування відповідачем норм ПК України це питання права. Крім того, помилковість висновку експерта доводиться вищенаведеними висновками суду.

З огляду на встановлені судом обставини справі, позивач не довів перед судом обґрунтованість своїх доводів про невірне визначення штрафу та пені.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову комунального підприємства "Санітарна очистка міста" (вул. Михайлівська, 2, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500, код 32313770) до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, код 39394277) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз