Справа № 750/10173/16-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
06 лютого 2018 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.
За участю секретаря: Івченка М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення щодо визначення розміру судових витрат та їх розподіл за апеляційною скаргою Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просила зобов'язати відповідача провести поновлення пенсії за віком з 07.10.2009 року - шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2017 року позовні вимоги в частині зобов'язання провести поновлення пенсії за віком за період з 07.10.2009 року по 25.04.2016 року залишено без розгляду.
Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату призначеної пенсії за вислугу років в розмірі, передбаченому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" чинними на момент нарахування та виплати пенсії, з урахуванням матеріалів пенсійної справи починаючи з 01.06.2016 року. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. у повернення сплачених судових витрат.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задоволено частково, постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2017 року скасовано та ухвалено у справі нову постанову. Визнано протиправним рішення Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії. Зобов'язано Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України виплату раніше призначеної з 16.02.1993 року пенсії, починаючи з 26 квітня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
15 січня 2018 року на адресу Київського апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про визначення грошового розміру судових, що мають бути компенсовані позивачці, їх розподіл та присудження, а саме: витрати на сплату судового збору у сумі 551,21 грн.; компенсація понесена витрат на переїзд до іншого населеного пункту у сумі 1343,07 грн., добові витрати у сумі 2480,40 грн., всього 4 374,68 грн.
Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Перевіривши матеріали справи, доводи клопотання, колегія судді вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент подання клопотання) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Відповідно до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
З матеріалів справи вбачається, що судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови від 21 лютого 2017 року не вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ураховуючи те, що при розгляді апеляційної скарги судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про необхідність постановлення у справі додаткової постанови.
Із матеріалів справи вбачається, що постанова Київським апеляційним адміністративним судом у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії ухвалена 21 лютого 2017 року.
Відповідно до Закону №2147-УІІІ від 03.10.2017 року, з 15.12.2017 року вступив в дію Кодекс адміністративного судочинства в новій редакції.
Проте, колегія суддів, вважає, що оскільки рішення судом апеляційної інстанції по даній справі було ухвалено до набрання чинності редекцією КАС України від 03 жовтня 2017 року, то питання розподілу судових витрат регулюється нормами КАС України в редакції від 06 липня 2005 року.
Крім того, колегія суддів зазначає, що додаткове рішення є невід'ємною частиною основного судового рішення, оскільки стосується вимог, які були розглянуті судом, проте по них не ухвалено судове рішення.
За приписами ч. 6 статті 94 КАС України (в редакції чинній на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції), якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Статтею 87 КАС України, передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
Порядок несення судових витрат сторін та їхніх представників, пов'язані з прибуттям до суду, визначаються статтею 91 КАС України. Відповідно до положень цієї норми витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також наймання житла, несуть сторони.
Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.
За правилами ч. 2 ст. 91 КАС України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.
Приписами ч. 1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", чинного на момент звернення до суду з позовною заявою, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з п. 3.1 ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону, за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою розмір судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
Мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року встановлена у розмірі 1 378 грн.
Розмір судового збору за подання позовної заяви становив 551,2 грн. (1378*0,4=551,2).
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки за поданий позивачем позов немайнового характеру було сплачено судовий збір у розмірі 551,21 грн. (квитанція від 17.10.2016 року), то судовий збір підлягає стягненню у сумі 551,20 грн. на користь позивача за рахунок Державного бюджету України, оскільки відповідач у справі на момент їухвалення рішення судом апеляційної інстанції 21 лютого 2017 року був звільнений від сплати судового збору.
Щодо клопотання в частині компенсації понесених витрат на переїзд до іншого населеного пункту у сумі 1343,07 грн., добові витрати у сумі 2480,40 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві ОСОБА_1 не просила вирішити питання щодо компенсації витрат, понесених з розглядом справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що, оскільки позивачкою не заявлялись вимоги про стягнення компенсації понесених витрат на переїзд до іншого населеного пункту, добових, дане питання не було предметом розгляду в судовому засіданні, підстав для задоволення таких вимог немає.
Підстав для застосування Кодексу адміністративного судочинства у редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, тобто після ухвалення судом постанови, щодо питання судових витрат під час розгляду вищезазначеної справи, колегія суддів не вбачає.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення до суду з окремим позовом про стягнення судових витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 252, 313, 321, 322, 329 КАС України (Закону №2147-УІІІ від 03.10.2017 року), ст. 91, 92, 94 КАС України (Закону від 06 липня 2005 року зі змінами та доповненнями), колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат задовольнити частково.
Прийняти додаткове судове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1, поспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2) документально підтверджені судові витрати у розмірі 551 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну гривню) 20 коп. (двадцять копійок).
Решту вимог, викладених у клопотанні від 15 січня 2018 року, залишити без задоволення.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий судя: Бужак Н.П.
Судді: Костюк Л.О.
Повний текст виготовлено: 07 лютого 2018 року.