Справа № 213/897/17
Суддя: Нестеренко О. М.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/897/17
Номер провадження 2-а/213/4/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Нестеренка О.М.

при секретарі - Ладухіній І.С.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Джулай І.С.,

представника третьої особи - Скляр Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4, представника позивача - ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, голови Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, третя особа Криворізький міський голова, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Інгулецької районної у місті ради місті Кривого Рогу Дніпропетровської області про:

- визнання протиправними дій Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо не скликання щорічних загальних зборів жителів Інгулецького району міста Кривого рогу Дніпропетровської області;

- зобов'язання Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Інгулецької районної у місті ради місті Кривого Рогу Дніпропетровської області у місячний строк, який обчислюється з дня набрання рішенням законної сили, в установленому порядку скликати та забезпечити правомочність проведення щорічних загальних зборів жителів (представників) територіальної громади Інгулецького району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області;

- зобов'язати Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Інгулецьку районну у місті раду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області подати до суду звіт про виконання судового рішення після спливу двохмісячного строку з моменту набрання законної сили рішенням суду.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він неодноразово звертався протягом лютого-березня 2017 року до орагну місцевого самоврядування щодо скликання та проведення загальних зборів громадян Інгулецького району міста Кривого Рогу, на що отримав неконкретизовані відмови, що на йому думку суперечать вимогам законодавства. Зокрема, позивач послався на ст.3 Положення про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 17.12.1993 року № 3748, якою передбачено, що загальні збори громадян скликаються в міру необхідності, але не менш як один раз на рік. Також зазначив, що норми ст.ст. 41, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є імперативними і покладають на комітет Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Інгулецьку районну у місті раду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обов'язок провести щорічні загальні збори жителів.

В ході судового розгляду справи в якості співвідповідача було залучено головуІнгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, а в якості третьої особи Криворізького міського голову.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, пояснивши, що на його думку ст.ст. 41, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» містять виключно імперативні норми які покладають обов'язок на органи місцевого самоврядування в тому числі проведення за власною ініціативою загальних зборів громадян, а періодичність такого проведення - не менше одного разу на рік, зазначена в Положенні про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 17.12.1993 року № 3748, яке на сьогоднішній день є чинним і на його думку в цій частині не суперечить Конституції і Законам України.

Представник відповідача - Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Вказала, що щорічні загальні збори не скликалися в зв'язку з тим, що відповідне питання не було ініційовано особами, які згідно з законом мають такі повноваження. Також надала суду письмові заперечення, в яких послалася на те, що згідно ст. 8 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» порядок проведення загальних зборів громадян за місцем проживання визначається законом та статутом територіальної громади. Водночас ст. 10 Статуту територіальної громади міста Кривого Рогу не передбачає періодичності проведення зборів, а ст. 8 Положення про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 17.12.1993 року № 3748 передбачає лише сприяння органів місцевого самоврядування у підготовці та проведення зборів громадян і не покладає обов'язок ініціювання таких зборів на органи місцевого самоврядування.

Представник Відповідача - голови Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в судові засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, а також надав письмові заперечення проти позову в яких повідомив, що з початку 2017 року до голови Інгулецької районної у місті ради не надходило пропозицій від громадян (не менш як третини від загальної кількості), депутатів ради, членів постійної комісії, депутатської групи, трудового колективу, об'єднання громадян щодо проведення загальних зборів, а без таких звернень в нього немає законних підстав для проведення загальних зборів.

Представник Відповідача - Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в судові засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи без самостійних вимог - Криворізького міського голови в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала письмові пояснення, в яких звернула увагу суду на те, що Положення про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні, затверджене Постановою Верховної Ради України від 17.12.1993 року № 3748 є підзаконним нормативно-правовим актом, водночас Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», який має вищу юридичну силу і прийнятий пізніше, не передбачено обов'язку органів та посадових осіб місцевого самоврядування скликати та проводити збори громадян за власною ініціативою, а лише надано право скликати такі зборі у порядку встановленому Законом та Статутом.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, додані докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є жителем міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, місце проживання його зареєстроване на території Інгулецького району міста Кривого Рогу.

Адвокат ОСОБА_1 двічі звертався в інтересах ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (20.02.2017 та 09.03.2017) з адвокатськими запитами, в яких просив повідомити чи скликалися загальні збори громадян Інгулецького району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, а також просив скликати такі збори.

У відповідь голова Інгулецької районної у місті ради в листах від 24.02.2017 та від 25.03.2017 повідомив, що підстави для скликання загальних зборів мешканців Інгулецького району міста Кривого Рогу відсутні.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад. Сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна.

Статтею 146 Конституції України визначено, що інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом.

Статтею 8 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що загальні збори громадян за місцем проживання є формою їх безпосередньої участі у вирішенні питань місцевого значення, причому порядок проведення загальних зборів громадян за місцем проживання визначається законом та статутом територіальної громади.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільського, селищного, міського голови віднесено скликання загальних зборів громадян за місцем проживання.

Як вбачається зі статті 10 Статуту територіальної громади міста Кривого Рогу, який був затверджений рішенням Криворізької міської ради від 29.09.2010 № 4041 та зареєстрований 26.10.2010 Криворізьким міським управлінням юстиції Дніпропетровської області, загальні збори громадян за місцем проживання є формою їх безпосередньої участі у вирішенні питань місцевого значення. Загальні збори скликаються міським головою, головами районних у місті рад (у разі їх створення), виконавчими органами відповідної ради, органами самоорганізації населення, ініціативною групою членів територіальної громади.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на Постанову Верховної Ради України від 17.12.1993 року № 3748, якою затверджено Положення про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні (надалі - Положення).

Відповідно до ст. 8 Положення збори скликаються головою Ради або її виконавчим органом, громадськими комітетами і радами самоврядування.

Збори скликаються за пропозицією не менш як третини від загальної кількості громадян, які проживають у відповідному територіальному утворенні, депутатів Ради, членів постійної комісії, депутатської групи, трудового колективу, об'єднання громадян.

Місцеві ради та їх виконавчі органи сприяють громадським комітетам і радам самоврядування у підготовці та проведенні зборів, надають їм необхідні приміщення.

Аналізуючи зазначені норми суд приходить до таких висновків.

Загальні збори можуть скликатися як головою ради або її виконавчим органом, так і громадськими комітетами і радами самоврядування.

Таким чином, незрозумілим є вимоги саме до ради та виконавчого комітету ради. Населення територіальної громади може реалізувати своє право на загальні збори самостійно, шляхом створення органів самоорганізації населення відповідно до ЗУ «Про органи самоорганізації населення». Такі органи є самостійними суб'єктами скликання зборів. Однак доказів того, що такі органи створювалися позивачем не надано.

При цьому обов'язок скликати загальні збори виникає у випадку ініціювання цього питання: не менш як третиною від загальної кількості громадян, які проживають у відповідному територіальному утворенні; депутатами ради; членами постійних комісій; депутатськими групами; трудовими колективами; об'єднаннями громадян.

Тобто, за вказаними нормами, вирішити питання про скликання загальних зборів за власною ініціативою у відповідачів немає.

В судовому засіданні позивач не надав доказів того, що відповідне звернення мало місце.

Крім того, зі змісту вказаних норм вбачається, що загальні збори збираються для вирішення конкретних питань. При цьому таке питання визначається ініціаторами зборів. Однак, в позовній заяві позивач просить зібрати такі збори без уточнення їх мети. Не було зазначено і про мету таких зборів представником позивача в судовому засіданні.

Так, як вбачається зі змісту цього Положення, воно прийнято на виконання Закону України "Про місцеві ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", однак цей закон втратив чинність відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції законів України.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з метою врахування історичних, національно-культурних, соціально-економічних та інших особливостей здійснення місцевого самоврядування представницький орган місцевого самоврядування на основі Конституції України та в межах цього Закону може прийняти статут територіальної громади села, селища, міста. Статут територіальної громади підлягає державній реєстрації в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань.

В судовому засіданні досліджено Статут територіальної громади міста Кривого Рогу, який був затверджений рішенням Криворізької міської ради від 29.09.2010 № 4041 та зареєстрований 26.10.2010 Криворізьким міським управлінням юстиції Дніпропетровської області (свідоцтво № 1 від 26.10.2010 року).

Як вбачається зі статті 10 Статуту загальні збори громадян за місцем проживання є формою їх безпосередньої участі у вирішенні питань місцевого значення. Загальні збори скликаються міським головою, головами районних у місті рад (у разі їх створення), виконавчими органами відповідної ради, органами самоорганізації населення, ініціативною групою членів територіальної громади.

Таким чином, Статутом визначено право, а не обов'язок міського голови скликати загальні збори.

Інших норм, які б зобов'язували відповідачів скликати загальні збори Статут не містить.

Твердження позивача та його представника про те, що ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» містить імперативну норму про обов'язок проведення загальних зборів громадян є помилковою через суб'єктивне тлумачення законодавства.

Так, вказана норма передбачає перелік повноважень сільського, селищного, міського голови. В той же час повноваження - це офіційно надане кому-небудь право певної діяльності, ведення справ. Особа, що володіє повноваженнями, має певні додаткові можливості, проте не може використовувати їх на власний розсуд, а тільки у формально визначений спосіб, що кореспондується з ч.2 ст.19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції, повноважень такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Окрім того, суд зауважує, що відповідно до ч.5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень, що в свою чергу виключає можливість делегування таких повноважень головам районних у місті рад.

В той же час позивачем в якості відповідачів зазначено Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Інгулецьку районну у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, однак не наведено жодних аргументів та доказів про обов'язок даних органів скликати загальні збори громадян за місцем їх проживання. Не навів таких аргументів і його представник під час судового розгляду.

В ході судового розгляду судом в межах повноважень в якості третьої особи було залучено Криворізького міського голову, який і несе персональну відповідальність за здійснення перелічених в ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Водночас суд позбавлений можливості залучити дану особу в якості співвідповідача, оскільки це б змінило територіальну підсудність справи.

Враховуючи викладене, з поданих сторонами доказів суд не знайшов підтвердження протиправної бездіяльності відповідачів, а тому підстави для задоволення цього позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 77, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, представника позивача - ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, голови Інгулецької районної у місті ради, Інгулецької районної у місті ради місті Кривого Рогу Дніпропетровської області, третя особа - Криворізький міський голова, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 - АДРЕСА_1;

Відповідачі: Виконком Інгулецької районної у місті ради, 50026, м. Кривий Ріг,

пл. Гірницької Слави, 1;

Інгулецька районна у місті рада - 50026, м. Кривий Ріг,

пл. Гірницької Слави, 1;

голова Виконкому Інгулецької районної у місті ради - 50026,

м. Кривий Ріг, пл. Гірницької Слави, 1;

Третя особа: Криворізький міський голова - 50101, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1.

Вступну та резолютивну частину рішення ухвалено 07.02.2018.

Повний текст рішення складено та підписано 09.02.2018.

Суддя О.М. Нестеренко