Справа № 804/6509/17
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2018 року справа № 804/6509/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

09 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 18.09.2017 року № 776/1319, видане Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (а.с. 3-8).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 року, за клопотанням представника відповідача, судом було зупинено провадження у адміністративній справі до терміну встановленого судом, враховуючи необхідність надання часу відповідачу для підготовки подання до суду додаткових письмових доказів (а.с. 19).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2017 року, судом поновлено провадження у адміністративній справі, враховуючи, що сплинув термін, до якого було зупинено провадження у справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 67).
У судове засідання 24.01.2018 року прибув позивач та представник відповідача.
Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у адміністративному позові, позицію відповідача, викладену у письмових запереченнях, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Судом встановлено, що позивачу - ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/2 частина будівель та споруд комплексу з переробки сільгосппродукції, загальною площею 1489,4 кв.м., які знаходяться за адресою Дніпропетровська область, Солонянський район, село Василівка, вулиця Крутогірна, будинок 22-А, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.12.2014 року (а.с. 66).
З 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким в новій редакції у статті 266 Податкового кодексу України було введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла з 01.01.2015 року, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
З вищенаведеного вбачається, що нежитлове приміщення, що належить позивачу, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому, позивач, як його власник, зобов'язана сплачувати зазначений податок, відповідно до вимог статті 266 Податкового кодексу України.
Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Згідно з п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Підпунктом 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку.
Отже, судом встановлено, що контролюючим органом, відповідно до вимог ст. 266 Податкового кодексу України, було визначено суму грошового зобов'язання за податком на нерухоме майно у 2017 році, що настав за базовим звітним періодом, тобто, 2015 та 2016 рік є базові звітні періоди.
Згідно із ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до пунктів 10.1 та 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків, належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 Податкового кодексу України.
Згідно із п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).
Відповідно до пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).
Згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 ПК України.
Відповідно до пп. 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Щодо посилання позивачем, що Василіська сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області увійшла до Солонянської селищної територіальної громади Рішенням Дніпропетровської обласної ради № 669/33-VІ від 14.08.2015 року, а отже рішення Солонянської селищної ради від 28.01.2016 року не може поширюватися на нарахування податкового зобов'язання позивача при здійсненні розрахунку податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачу за 2016 рік, враховуючи, що податковий орган повинен був обчислити розмір податку виходячи з рішення Василівської сільської ради, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що Рішенням Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 28.01.2016 «Про внесення змін і доповнень до рішення селищної ради від 30.01.2015 року № 7-48/VI "Про податок на майно на території Солонянської селищної ради», встановлено ставку для обектів нежитлової нерухомості у розмірі 1,5 відсотки (а.с. 30-35).
Отже, Рішення селищної ради від 28.01.2016 було застосовано у 2017 році, відповідно до вимог Податкового кодексу України.
Слід зазначити, що Рішення Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 28.01.2016 було застосовано з підстав того, що відповідно до п. 2 Рішення Дніпропетровської обласної ради від 14.08.2011 року № 669-33/VI «Про утворення Солонянської селищної територіальної громади Солонянського району Дніпропетровської області», село Василівка було вирішено ввести до об'єднаної Солонянської селищної територіальної громади (а.с. 47).
В ході розгляду адміністративної справи судом досліджено письмові докази, які долучені до матеріалів адміністративної справи, а саме: копія податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 18.09.2017 року № 776/1319 (а.с. 10); Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суюєкта (а.с. 25-28); розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с. 29); копія Рішення Солонянської селищної ради "Про внесення змін і доповнень до рішення селищної ради від 30.01.2015 року № 7-48/VI "Про податок на майно на території Солонянської селищної ради" (а.с. 30-35); копія Рішення Дніпропетровської обласної ради від 14.08.2015 р. № 669-33/VI (а.с. 47); копія Рішення Васильківської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області "Про податок на майно на території Васильківської сільської ради" № 2-ХХХ/VI від 29.01.2015 р. (а.с. 48-55); копія Рішення Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області № 7-48/VI від 30.01.2015 (а.с. 56-63); копія податкового повідомлення-рішення форми Ф № 263-13-125 від 23.10.2017 року (а.с. 65); копія ОСОБА_4 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 25.12.2014 року (а.с. 66).
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Проте, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.
Керуючись статтями 9, 72 - 77, 90, 139, 246 - 247, 249, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29.01.2018 року.

Суддя ОСОБА_1