Справа № 425/2150/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року справа №425/2150/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Гаврищук Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 21 листопада 2017 року (повний текст складено 21 листопада 2017 року в м. Рубіжне) у справі № 425/2150/17 (суддя в 1 інстанції Коваленко Д.С.) за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі Управління), яким просила визнати дії Управління щодо невиплати їй пенсії за віком з 01 червня 2017 року протиправними та зобов'язати Управління відновити нарахування та виплату пенсії за віком з 01 червня 2017 року.

Узагальнено, з урахуванням наданих письмових пояснень, позиція позивача полягала в тому, що вона є внутрішньо переміщеною особою з міста Кіровськ Луганської області. Як пенсіонер за віком з серпня 2014 року по теперішній час перебуває на обліку в Управлінні. По травень 2017 року, вона отримувала пенсію шляхом зарахування коштів на її особистий рахунок, проте починаючи з 01 червня 2017 року, без будь-яких попереджень та пояснень на її рахунок перестала зараховуватись щомісячна пенсія. Як з'ясувалось, виплату пенсії їй було призупинено з 01 червня 2017 року, у зв'язку із зняттям її з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, як особи, що не знаходилась за місцем фактичного проживання. Вважає вказані дії відповідача протиправними. Як наслідок, просить визнати невиплату пенсії - протиправною та зобов'язати відповідача відновити нарахування та виплату їй пенсії за віком з 01 червня 2017 року.

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 21 листопада 2017 року у справі № 425/2150/17 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною невиплату Управлінням пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 червня 2017 року.

Зобов'язано Управління (ідентифікаційний код: 41245565; місцезнаходження: 93009, Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Студентська, будинок 35-А) поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 Лєт образованія СССР, б. 15, кв. 44) нарахування та виплату пенсії з 01 червня 2017 року.

Постанова мотивована тим, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 червня 2017 року відповідачем, мало місце не у спосіб передбачений законом України, а з точки зору положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було "законним", оскільки окремого рішення про припинення виплати пенсії відповідачем не приймалось, а рішення суду про це не існувало.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено, що суду першої інстанції посилаючись на ст. 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) не враховано, що на час прийняття Закону № 1058-ІV не існувало таких обставин, як антитерористична операція, внутрішньо переміщені особи і т.і. А отже, не виникла і необхідність регулювання правовідносин що виникли з цих обставин. Таким чином, апелянт вважає, що не можливо вирішувати спірні правовідносини, що виникли між Управлінням та позивачем лише застосовуючи Закон № 1058-ІV, оскільки це суперечить принципам законності та рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Викладене свідчить, що відповідачем не було порушено п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV, оскільки відповідач припиняючи виплату пенсії позивачу, керувався положенням Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) та постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Від жодного учасника справи не надійшло клопотань щодо розгляду апеляційної скарги за його участі. З огляду на приписи пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) апеляційний суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до посвідчення серії ААЗ №191606 є пенсіонеркою за віком (а.с.8).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні на підставі електронної пенсійної справи, та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

Розпорядженням від 25 жовтня 2014 року №2563, Управління прийняло рішення виплачувати їй пенсію за віком, щомісячно, починаючи з 01 серпня 2014 року і довічно, у розмірі 949 гривень (а.с.31,71).

Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області (надалі за текстом - Управління праці), 18 листопада 2014 року, у зв`язку із зверненням до нього ОСОБА_1 видало останній довідку НОМЕР_2 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, зокрема з міста Кіровськ (нині - Голубівка), в м. Рубіжне, вул. Нєкрасова, буд. 74 (а.с.9,78).

Так, згідно з довідкою від 18.11.2014 №917000683, ОСОБА_1 є внутрішньо-переміщеною особою, фактичним місцем проживання є наступна адреса: Луганська область, м. Рубіжне, вул. Нєкрасова, буд. 74 (а. с. 9).

Отже, позивач з 18.11.2014 набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою №917000683, доказів скасування цієї довідки відповідачем до справи не надано.

Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області, листом від 25 травня 2017 року № 3/2889 «Щодо надання відповіді на файл-запит» на виконання листа завдання міністерства соціальної політики України від 21 листопада 2014 року № 13747/0/14-14/8 для забезпечення обміну інформацією між територіальними управліннями Пенсійного фонду України та управліннями праці та соціального захисту населення, надало звіт по особистим рахункам, в яких вказано, що місце проживанням позивача в місті Рубіжне Луганської області не підтверджене (а.с. 28-30,41-42,69-70).

І, з урахуванням цієї інформації, на підставі Закону № 1706-VII та «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08 червня 2016 року, Управління припинило виплату пенсії позивачу, на її особовий рахунок, відкритий у АТ "Ощадбанк", з 01 червня 2017 року, автоматично, і без прийняття окремого рішення про припинення виплати пенсії позивачу (а.с.28-30,69-70).

З листа Управління від 02 серпня 2017 року № 84/126/є-14, як відповіді на своє звернення, позивач дізналась про причину не виплати їй з 01 червня 2017 року пенсії, яка полягала у тому, що вона знята з обліку в єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, оскільки не знаходиться за місцем фактичного проживання (а.с.10).

Також судом встановлено, що у грудні 2016 року, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було внесено запис про створення Управління, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №988 від 21 грудня 2016 року „Деякі питання функціонування територіальних органів пенсійного фонду України", якою серед іншого, вирішено реорганізувати шляхом злиття Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області та Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області, внаслідок чого утворити Рубіжанське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Луганської області. А 28 квітня 2017 року, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення Управління Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області (а.с.55-59).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб'єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту на випадок старості, з приводу правомірності припинення виплати такого виду страхової виплати, як пенсія.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з червня 2017 року на підставі не підтвердження її місця перебування.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Управління не приймало жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу з 01.06.2017.

В письмових поясненнях відповідач посилається на застосування пункту 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, зазначаючи також приписи Закону № 1706-VII.

Однак, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця. Зміна місця проживання не свідчить про те, що призначення пенсії відбулось на підставі недостовірних документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з червня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_1, в тому числі шляхом зобов'язання відновити нарахування та виплату пенсії з 1 червня 2017 року.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 21 листопада 2017 року у справі № 425/2150/17 за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Повне судове рішення складено 7 лютого 2018 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_2