Справа № 802/2367/17-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 лютого 2018 р. Справа № 802/2367/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Коляденка Олександра Леонідовича,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Федорчука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови та розрахунку,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (далі - відповідач), в якому просила визнати незаконними та скасувати постанову по справі про адміністративно-господарське правопорушення від 05.12.2017, винесену начальником Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області щодо стягнення з неї штрафу в сумі 1700,00 грн. та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів №17526 від 17.11.2017, яким їй нарахована плата за проїзд в сумі 133,92 євро.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на адресу позивача надійшли постанова від 05.12.2017 та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів №17526 від 17.11.2017. Позивач вважає вказані розрахунок та постанову протиправними, оскільки транспортний засіб марки MAN 18.224 реєстраційний номер НОМЕР_1, який був предметом перевірки з боку Укртрансбезпеки, перебував та перебуває в оренді ТОВ «Торгівельна кампанія «Вернісаж» згідно договору, а відтак відсутні підстави для нарахування плати за проїзд та накладення штрафних санкцій відносно фізичної особи ОСОБА_3

Крім того, покликалась на те, що визначення плати за проїзд в сумі 133,92 євро відбулось з порушенням Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України, в частині визначення складових плати за проїзд, а саме: 1) розміру плати за перевищення навантаження на вісь; 2) відстані перевезення.

06.02.2018 представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про виклик в судове засідання свідка - ОСОБА_4 (АДРЕСА_1). Таке клопотання мотивоване тим, що саме вказана особа у визначений в повідомленні від 21.11.2017 час з'явилась до відповідача для розгляду справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, маючи на меті надати пояснення та докази того, що позивач не вчиняла правопорушення законодавства про автомобільний транспорт. Проте, співробітники відповідача повідомили уповноваженій особі відповідача, що справа вже розглянута, постанова винесена, а начальник відсутній на місці.

В судовому засіданні 06.02.2018 представник позивача підтримала заявлене клопотання та просила його задовольнити. Додатково зазначила, що саме свідок мав надати відповідачу докази перебування транспортного засобу марки MAN 18.224 реєстраційний номер НОМЕР_1, зважування якого стало підставою для прийняття оскаржуваних у даній справі рішень, в оренді іншого товариства, зокрема договір оренди від 25.10.2017. Однак співробітниками Укртрансбезпеки відповідні документи у ОСОБА_4 не прийнято з підстав відсутності в останнього документу на підтвердження повноважень представляти інтереси позивача в державних установах.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечив та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши думку представників сторін, оцінивши доводи клопотання, дійшов висновку, що у задоволенні клопотання представника позивача слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст.65 Кодексу адміністративного судочинства України як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з'ясувати у справі. Свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або учасників справи. Учасник справи, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинен зазначити його ім'я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

Згідно ч.1 ст.91 КАС України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Представник позивача, обґрунтовуючи своє клопотання щодо необхідності виклику свідка вказує, що останній може підтвердити, що він у визначений в повідомленні від 21.11.2017 час з'явився до відповідача для розгляду справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, маючи на меті надати пояснення та докази того, що позивач не вчиняла правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: договір оренди транспортного засобу марки MAN 18.224 реєстраційний номер НОМЕР_1 від 25.10.2017. Проте, співробітники відповідача повідомили уповноваженій особі відповідача, що справа вже розглянута, постанова винесена, а начальник відсутній на місці.

З даного приводу суд зазначає, що в межах розгляду даної адміністративної справи підлягає дослідженню правомірність прийняття відповідачем оскаржуваних постанови по справі про адміністративно-господарське правопорушення від 05.12.2017 та розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів №17526 від 17.11.2017, складених відносно ОСОБА_3

В свою чергу у матеріалах справи міститься, окрім іншого, копія вищезазначеного договору оренди транспортного засобу марки MAN 18.224 реєстраційний номер НОМЕР_1 від 25.10.2017, а також копія акту прийому-передачі майна за вказаним договором.

При цьому, сама обставина щодо відмови уповноваженій особі представника позивача у прийнятті вказаних вище документів представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалась. В той же час, суд зауважує, що правомірність дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративно-господарське правопорушення, в якому відповідачем була визначена позивач, не є предметом розгляду в даній адміністративній справі.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, дослідивши зміст оскаржуваних постанови та розрахунку, суд вважає, що відсутня необхідність для додаткового виклику свідка в судове засідання для дачі пояснень, оскільки викладених у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, а також наявних в матеріалах справи доказів достатньо для вирішення справи.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.1,3 ст.90 Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, саме судом надається оцінка належності та допустимості кожного доказу наданого сторонами.

Суд вважає, що наявних в матеріалах доказів цілком достатньо для повного, всебічного, об'єктивного розгляду адміністративної справи, з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що виключає необхідність додаткового виклику свідка.

Таким чином, оскільки у клопотанні про виклик та допит свідка представником позивача не обґрунтовано необхідність доказування обставин по даній справі саме шляхом допиту свідка, тому суд в судовому засіданні 06.02.2018, без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідка.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення адміністративного позову, посилаючись на обставини викладенні у відзиві на позовну заяву, який містяться в матеріалах справи (вх. №2221 від 23.01.2018).

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, встановив наступне.

Встановлено, що ОСОБА_3 має у власності транспортний засіб MAN 18.224 реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб надано в строкову оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Вернісаж»», згідно договору оренди б/н від 25 жовтня 2017 року та акту прийому-передачі майна до Договору оренди від 25 жовтня 2017 року.

Також судом встановлено, що на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 09.11.2017 № 1077, направлення на перевірку від 13.11.2017 № 009056, відповідно до графіку проведення рейдових перевірок територіальними органами Укртрансбезпеки на листопад 2017 року державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області 17.11.2017 на 106 км автомобільної дороги М21 «Житомир - Могилів-Подільський» проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

При проведенні 17.11.2017 рейдової перевірки у пункті габаритно-вагового контролю на ділянці автомобільної дороги М21 «Житомир - Могилів-Подільський» 106 км посадовими особами відповідача проведено зважування автомобільного транспорту марки MAN 18.224 реєстраційний номер НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_3, та перебував під керуванням водія ОСОБА_5, в результаті чого встановлено, що перевезення вантажу здійснювалось без належним чином оформлених документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було виявлено перевищення навантаження на автомобільну вісь транспортного засобу.

Також, за результатами зважування транспортного засобу посадовими Укртрансбезпеки було складено талон №00981 від 17.11.2017 10:29 та довідку № 0004126. Відповідно до даної довідки повна маса транспортного засобу склала 21,5 т, а навантаження на осі склало 6,7 та 14,8 т (а.с. 40, 43).

За результатами вимірювання відповідачем було складено Акт № 0017526 від 17.11.2017 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (а.с. 44) та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №17526 від 17.11.2017 на загальну суму до сплати 133,92 Євро, згідно якого навантаження на одиничну ось склало 14,8 т при допустимих 11,0 т. Перевищення нормативного параметру на 3,8 т (тобто на 34,5 % більше від нормативного параметру) (а.с. 42).

Крім того, 17.11.2017 складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким зафіксовано порушення позивачем вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: в порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 вказаного Закону перевізник надавав послуги з перевезення вантажу згідно накладної №17724 з перевищенням вагових обмежень без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону (без оформлення дозволу на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових параметрів).

В подальшому на адресу позивача направлено повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідно до якого ОСОБА_3 запропоновано прибути 05.12.2017 до управління Укртрансбезпеки в Вінницькій області для участі у розгляді справи по акту проведення перевірки від 17.11.2017 (а.с. 38).

За результатами розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт та на підставі акту перевірки від 17.11.2017 управлінням Укртрансбезпеки в Вінницькій області прийнято постанову №032252 від 05.12.2017, якою на ОСОБА_3 накладено адміністративно-господарський штраф в розмірі 1700,00 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними розрахунком №17526 від 17.11.2017 та постановою №032252 від 05.12.2017, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Зі змісту позову ОСОБА_3 вбачається, що нею не заперечується факт перевищення допустимих вагових параметрів. В той же час спірним в межах цих правовідносин є пред'явлення їй для сплати розрахунку від 17.11.2017 за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 133,92 євро та постанови №032252 від 05.12.2017 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн, як перевізнику, якими, як стверджує позивач, вона не є.

Згідно статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров'я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" зазначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до статті 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" водій транспортного засобу зобов'язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Як вбачається з акту № 0017526 перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, суб'єктом, що перевірявся, зазначена саме ОСОБА_3. Незважаючи на те, що за твердженням представника позивача перевезення здійснювалося ТОВ «Торгівельна компанія «Вернісаж»», позивачем до суду не надані документи на підтвердження передачі належного їй на праві власності автомобіля у тимчасове користування іншому суб'єкту господарювання.

При цьому представник позивача пояснила, що такими документами є договір оренди б/н від 25 жовтня 2017 року та акт прийому-передачі майна до Договору оренди від 25 жовтня 2017 року, що додані до матеріалів справи (а.с. 15, 57).

В той же час суд враховує, що доданий до матеріалів справи Договір оренди не може бути належним та допустимим доказом визначення для вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» перевізника, оскільки згідно ч.2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Такого посвідчення не потребує договір, укладений за участю громадянина, який набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

При дослідженні доданого до матеріалів справи Договору оренди від 25 жовтня 2017 року судом встановлено, що останній нотаріально не засвідчений. Дана обставина не заперечувалась і представником позивача в судовому засіданні.

Отже суд відхиляє посилання сторони позивача на те, що відповідач при складанні під час вагового контролю та за його результатами документів помилково визначив перевізником та платником плати за проїзд власника транспортного засобу ОСОБА_3

Також, в позовній заяві позивач покликається на неправомірність калькуляції зважування та розрахунку дистанції маршруту, що на переконання позивача свідчить про протиправність визначеної в розрахунку від 17.11.2017 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування здійснюється відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги», «Про міліцію», Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів), Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок здійснення габаритно-вагового контролю).

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків (ст. 48 Закону України "Про автомобільні дороги").

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів (пункт 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами (тут і далі - в редакції, на час виникнення спірних правовідносин).

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами).

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 "Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування".

За визначеннями у пункті 2 цього Порядку габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; попередній габаритно-ваговий контроль - це визначення параметрів великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності перевищення нормативів на стаціонарних пунктах; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (пункт 3 Порядку).

Особливості габаритно-вагового контролю та вимоги до нього закріплені у пунктах 15 - 25 зазначеного Порядку.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця.

Відповідно до п. 30 Порядку плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

За результатами вагового контролю транспортного засобу позивача було встановлено, що повна маса транспортного засобу становить 21,5 т, навантаження на осі: 6,7/14,8 (при нормі 11 / 11). Відстань перевезення 62 км.

Враховуючи, що нормативно допустиме навантаження на ось становить 11 т, перевищення склало 3,8 т (14,8 т - 11 т = 3,8 т.), що згідно п. 2 «Ставок за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» становить понад 20 відсотків та за кожні наступні 5 відсотків 0,15, за розрахунком плати за проїзд підлягає до сплати сума 133,92 євро ((0+0,72+0)х62х3).

При цьому суд критично оцінює посилання позивача на необхідності застосування ставки в 0,15 відсотків у подвійному розмірі, замість у потрійному із розрахунку, що перевищення відбулось у межах 20 % + 5% + 5%. Суд зауважує, що оскільки в даному випадку перевищення допустимої маси відбулось у 34,5%, в зв'язку з чим розрахунок ставки відповідно до п.2 Ставок повинен розраховуватись за формулою 20 % + 5% + 5% + 5%, що дорівнює (0,27+0,15+0,15+0,15) = 0,72 Євро/км.

Крім того, суд враховує, що як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, повна відстань, яку мав пройти транспортний засіб посадовими особами Укртрансбезпеки було встановлено на підставі отриманих від водія відповідного транспортного засобу документів, зокрема з видаткової накладної №17724 від 17.11.2017, в якій адресою покупця товару визначено с. Комсомольське (Махновка). Таким чином, відстань від пункту навантаження - м. Вінниця до пункту розвантаження с. Комсомольське (Махновка) Вінницька область за супутниковими даними сервісу Google складає приблизно 62 км. (а.с. 41).

Також суд вважає помилковими посилання представника позивача щодо можливості перевізника за даних обставин обирати визначення плати за проїзд великогабаритного транспортного засобу, зокрема за пройдену частину маршруту.

Слід зазначити, що виконуючи судові функції суд має вирішувати питання права, належним чином поставлені перед ним, до яких належать і питання цієї справи; при цьому суд не уповноважений і не підготовлений виступати адміністративним арбітром, перебираючи на себе функції контролюючого органу, який уповноважений застосовувати заходи впливу, зокрема обирати обсяг санкцій, який на думку позивача є достатнім та справедливим.

Втім, постанова Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 N 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" прийнята з метою збереження дорожнього покриття доріг.

Очевидно, що плата за проїзд великогабаритного транспортного засобу в разі перевищення нормативу повинна стягуватися за пройдену по дорожньому покриттю відстань саме з метою збереження покриття, яке експлуатувалося таким транспортним засобом. Можливість оплати за лише пройдену частину маршруту по території України законодавцем визначена на випадок виконання приписів п. 23 Порядку, згідно якого власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

В даному випадку позивачем не доведено приведення вагових параметрів транспортного засобу до установлених нормативів та підтверджено прохід всього маршруту транспортним засобом від місця навантаження до місця розвантаження. Отже взята за розрахунком відстань співробітниками контролюючого органу є обґрунтованою та вірно визначеною.

Відповідно до п. 31-1 Порядку якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі.

Отже, суд вважає, що розрахунок плати за проїзд є обґрунтованим та відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 "Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування".

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 34-00/2529 від 22.06.2017, Вага пересувна автомобільна типу CHEKLODE FREEWEIGH зав. № 008211, виробник Central Weighing, Англія, за результатами повірки встановлено, що засіб відповідає ГОСТ 29329-92 «Весы для статического взвешивания. Общие технические требования». Свідоцтво чинне до 22.06.2018.

Суд враховує, що згідно ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Також згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Оцінюючи аргументацію сторони позивача, виходячи з вищенаведених фактів та обставин, суд враховує, що представником позивача не надано жодного доказу чи пояснення та навіть не здійснено спроби довести відсутність перевищення транспортним засобом, що належить позивачці, нормативних вагових параметрів.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного розрахунку діяв з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), у спосіб, передбачений законодавством України, та за наявності допущених перевізником порушень.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст постанови виготовлено: 08.02.2018.

ОСОБА_3 (АДРЕСА_1).

Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 23, м. Вінниця, Вінницька область, 21036).

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна