Справа № 180/1255/17
Суддя: Хомченко С. І.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 180/1255/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі

головуючої - судді Хомченко С.І.

при секретарі - Назаренко А.В.

за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання призначити та нарахувати пенсію та про встановлення факту належності трудової книжки,-

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання призначити та нарахувати пенсію. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він має загальний стаж роботи 19 років 09 місяців 02 дня, що підтверджується його трудовою книжкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV особи мають право на призначення пенсіцїї за віком після досягнення 60 років при наявності страхового стажу не менше 15 років.

10.11.2016 року він звернувся до Управління пенсійного фонду України в м. Марганці із заявою про призначення пенсії, а 14.02.2017 року отримав відповідь з відмовою призначити пенсію. В своїй відповіді відповідач зазначив, що він , ОСОБА_1 для призначення пенсіїї надав трудову книжку та довідки про заробітню плату за період роботи з 1980 р. по 1991 рік на Талді-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення. В записі про прийом на роботу 23.02.1974 року у трудовій книжці є виправлення, тому для підтвердження даного періоду роботи Управління пенсійного Фонду зробило запит до Талдикурганського державного архіву ( Казахситан). Відповіді відповідач не отримав, у зв'язку з чим не було зараховано до трудового стажу періоди роботи з 23.02.1974 року по 15.01.1980 року; з 15.03.1989 року по 15.11.1989 року; з 15.12.1991 року по 26.11.1993 року. Були зараховані періоди роботи з 15.01.1980 року по 15.03.1989 року та з 15.11.1989 року по 15.12.1991 року. Враховуючи вищезазначенізараховані періоди роботи трудовий стаж ОСОБА_1 становить 12 років 01 місяць 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії.

Вважає, що йому протиправно відмовлено у призначенні пенсіїї.

Відповідно до статті 62 Закону України « Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Стаж його роботи підтверджується його трудовою книжкою, згідно якої у графі 4 чітко без виправлення вказано номер наказу та дата прийому нап роботу - 23.02.1974 року.

Відповідно до ст.. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Він працював на Талді-Куроганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення з 23.02.1974 року по 26.11.1993 року, тобто має загальний стаж роботи 19 років 09 місяців 02 дня, на день звернення про призначення пенсіїї йому виповнилося 60 років, тобто маються всі підстави для призначення йому пенсіїї за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Згідно ст.. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіїї призначаються з дня звернення за пенсією. Просив суд визнати неправомірним рішення Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в частині не зарахування йому до трудового стажу період роботи з 23.02.1974 року по 15.01.1980 рік, з 15.03.1989 року по 15.11.1989 рік, з 15.12.1991 року по 26.11.1993 рік на Талди-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення та рішення посадових осіб Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у відмові призначення йому пенсії за віком відповідно до частини 1 ст. 26 Закону України «Про загаль-нообов'язкове державне пенсіне страхування». Також зобов'язати Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати йому для призначення пенсії, як стаж, що надає право на пенсію за віком відповідно до частини 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування » період його роботи з 23.02.1974 року по 15.01.1980 рік, з 15.03.1989 року по 15.11.1989 рік, з 15.12.1991 року по 26.11.1993 рік на Талди-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення, також призначити, нарахувати і виплатити йому пенсію за віком, відповідно до частини 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсіне страхування », з 10.11.2016 року..

У ході судового розгляду позивач збільшив свої позовні вимог, надавши 09 січня 2018 року доповнення до адміністративного позову про зобов'язання призначити та нарахувати пенсію посилаючись на те, що Управління пенсійного фонду у своєму запереченні проти позову вказало, що ОСОБА_1 для призначення пенсії надав трудову книжку та довідки про заробітну плату за період з 1980 року по 1991 рік на Талди-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення. Проте у трудовій книжці в графі «дата заповнення» відсутній запис на підставі чого Управління пенсійного Фонду вважає, що трудова книжка належним чином не оформлена і вона не може бути прийнята, як належний документ для оформлення пенсії.

Зазначає, що він працював на Талди-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення з 23.02.1974 року по 26.11.1993 року, це підтверджується копією його трудової книжки та архівними довідками про нарахування йому заробітної плати за час його роботи на Талді-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення за період з 1980 року по 1991 рік. Дійсність його трудової книжки підтверджується підписами посадових осіб підприємства, печатками підприємства, номерами наказів про прийом на роботу та про присвоєння професійних розрядів, про заохочення, та звільнення із роботи. На підставі чого просив суд встановити факт належності йому трудової книжки НОМЕР_1 заповненої на його ім'я - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язати Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати йому для призначення пенсії, як стаж, що надає йому право на пенсію за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», період його роботи з 23.02.1974 року по 15.01.1980 року; з 15.03.1989 року по 15.11.1989 року; з 15.12.1991 року по 26.11.1993 року на Талді-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення , а також призначити, нарахувати та виплатити йому пенсію за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , з 10.11.2016 року .

У судовому засіданні представник позивача- Шаповалов О.Г. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача - Нікопольського об'єднаного управління Пенсійногно фонду України в Дніпропетровській області Головко І.О. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з мотивів, наведених у запереченні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з: 23.02.1974 року по 26.11.1993 року працював на Талди-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення і має загальний стаж роботи 19 років 09 місяців 02 дня , що підтверджується копією трудової книжки Серії НОМЕР_1 заведеної на ім'я - ОСОБА_1 ( а.с. 4).

З 15 липня 2016 року він досяг пенсійного віку - 60 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років при наявності страхового стажу не менше 15 років.

10.11.2016 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за віком та надав необхідні документи, а саме: трудову книжку та довідки про заробітну плату від 05.12.2005 року № Л-75 за період його роботи на Талди-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення з 1980 року по 1991 рік.

Листом «Про прийняте рішення» від 14.02.2017 року № 781/02/28 Управління пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області повідомило позивача про відмову в призначені пенсії за віком, посилючись на прийняте рішення від 09.02.2017 року. Свою відмову УПФУ в м. Марганці Дніпропетровської області мотивувало тим, що ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком були надані: трудова книжка та довідки про заробітну плату від 05.12.2005 р. № Л-75 за період роботи на Талди-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення з 1980 року по 1991 рік. В графі записи про прийом на роботу - 23.02.1974 року у його трудовій книжці є виправлення, тому для підтвердження даного періоду роботи на Талди-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення ( Казахстан) управлінням були направлені запити до Талдикорганського державного архіву та до Єдиного накопичувального Пенсійного фонду в м. Талдикорган ( Казахстан). Проте відповіді по підтвердженню періоду роботи ОСОБА_1, відповідно до записів трудової книжки, у період з 23.02.1974 року по 26.11.1993 року, не отримано. У зв'язку з чим його трудову книжку неможливо враховувати при розрахунку стажу для призначення пенсії за віком, оскільки запис про прийом на роботу зроблено з виправленням, що не відповідає вимогам п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом МПУ, МЮУ, МСЗНУ від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110. Відповідно до наданих ОСОБА_1 довідок про заробітну плату від 05.12.2005 № Л-75 можливо зарахувати періоди роботи з 15.01.1980 року по 15.03.1983 року; з по 15.05.1983 року по 15.04.1985 року; з 15.096.1985 року по 15.03.1989 року; з 15.11.1989 року по 15.12.1991 року. Враховуючи вищезазначені зараховані періоди роботи, трудовий стаж ОСОБА_1, становить 12 років 01 місяць 21 день, що є недостатнім для призначення йому пенсії ( а.с.5).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Вимоги до ведення трудової книжки передбачено Інструкцією «Про порядок ведення трудових книжок» зареєстрованої згідно наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110.

Як встановлено у судовому засіданні позивачем, для призначення пенсії за віком до Управління пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області було надано трудову книжку та довідки про заробітну плату від 05.12.2005 року № Л-75 за період його роботи на Талди-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення з 1980 року по 1991 рік.

Однак вказана трудова книжка не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема в ній відсутня дата заповнення, що є порушенням п.2.2.; п.2.12 Інструкції.

В записі про прийом на роботу від 23.02.1974 року також маються виправлення, що є порушенням. Отже надана позивачем трудова книжка не відповідає вимогам чинного законодавства і вона не може бути прийнята Пенсійним фондом, як належний документ для оформлення пенсії.

Як зазначає відповідач у своїй відповідь, наданій позивачу на його заяву про призначення пенсії, для підтвердження періоду роботи ОСОБА_1 управлінням були зроблені запити від 12.08.2016 року за № 4158/02/30; від 11.10.2016 року за № 5213/02/30; від 11.11.2016 року за № 5840/02/30 до Талдикорганського державного архіву та до Єдиного накопичувального Пенсійного фонду в м. Талдикорган ( Казахстан). Проте на запити Пенсійного фонду, відповіді по підтвердженню періоду роботи позивача, відповідно до записів у трудовій книжці з 23.02.1974 року по 26.11.1993 року до теперішнього часу не отримано. Згідно наданих до Управління пенсійного фонду України в м. Марганець Дніпропетровської області документів стаж ОСОБА_1 складає 12 років 01 місяць 21 день, при необхідних за Законом 15 років.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до п. 4.1 розділу 4 Постанови ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( далі Постанова) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший, при зверненні особи з відповідною заявою.

Судом було встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за віком. До вказаної заяви ним була долучена трудова книжка ЕТ № 6585393, в якій графа «дата заповнення» була не заповнена і малися виправлення в записі про прийом на роботу та довідки про заробітну плату від 05.02.2005 року № Л-75 за період його роботи на Талди-Курганській фабриці обласного управління побутового обслуговування населення з 1980 року по 1991 рік ( а.с. 3, 6-7).

Згідно п. 4.3. розділу вищевказаної Постанови, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахування, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Абзацом шостим вказаного пункту визначено, що рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління

( заступником начальника управління відповідно до розподілу обов'язків) та завіряється печаткою управління.

Право особи на одержання (перерахунок) пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведені з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

З системного аналізу зазначеної Постанови вбачається, що органом, який призначає пенсію, є відповідне Управління пенсійного фонду України. Управління зобов'язане прийняти певне рішення щодо призначення (перерахунку) чи відмови у призначені (перерахунку) пенсії, а прийняті Управлінням рішення оформляються відповідним розпорядчим документом.

Однак в матеріалах адміністративної справи мається лише відповідь Управління пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області від 14.02.2017 року за № 781/02/28 «Про прийняте рішення», на звернення позивача ОСОБА_1 від 10.11.2016 року, з якої вбачається відмова у призначенні останньому пенсії за віком, із зазначенням підстав за яких відмовлено у призначені пенсії.

Отже, всупереч вищезазначеним приписам закону, Управлінням пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області, фактично не приймалось рішення, в якому обґрунтовано зазначалось би про відмову позивачу у призначенні пенсії і як наслідок не направлялось позивачу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що розгляд у довільному порядку пенсійним органом заяви позивача встановленого законом зразка свідчать про протиправність дій відповідача щодо неналежного розгляду заяви.

В той же час суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Крім того, слід зазначити, що реалізуючи своє право на захист позивач має право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства щодо вирішення питання про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, на разі трудової книжки особі, а саме: ОСОБА_1.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1). родинних відносин між фізичними особами; 2). перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5). проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6). належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у с свідоцтві про народження або в паспорті; 7). народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8). смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.11.2016 року та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 10.11.2016 року з урахуванням приписів ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Керуючись ст. ст. 2,5,6,7,9,72-77, 229, 241-246 КАС України, суд-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.11.2016 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 10.11.2016 року з урахуванням приписів ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства щодо вирішення питання про встановлення факту належності трудової книжки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Суддя: С. І. Хомченко