Справа № 225/5871/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року справа №225/5871/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Ястребової Л.В, суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 року у справі № 225/5871/17 (головуючий І інстанції - Мигалевич В.В.) за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2017 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся в інтересах ОСОБА_2 до Дзержинського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області (надалі відповідач, Управління) про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті пенсії, починаючи з березня 2016 року, зобовязання відповідача поновити виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з березня 2016 року, допустити до негайного виконання постанову суду в частині присудження пенсійних виплат у межах суми стягнення за один місяць (а.с. 1-3).

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо невиплати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії з 01 березня 2016 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області № 190609 від 26.08.2016 року про відмову у відновленні соціальних виплат (пенсії) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 березня 2016 року.

Постанову в частині виплати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за один місяць звернуто до негайного виконання (а.с. 37-45).

Відповідач із такою постановою суду першої інстанції не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скарго, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права просив скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що стаття 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, в якій зазначені підстави для припинення виплати пенсії, не містить вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсій та може регулюватися іншими нормативно-правовими актами. На переконання апелянта, реалізація права на отримання пенсійних виплат повязана з фактом реєстрації пенсіонера, як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено довідкою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що судом першої інстанції не враховано, що позивачу припинено виплату пенсії з 01 березня 2016 року на підставі інформації, отриманої від СБУ, що передбачено в п. 12 Постанови № 365. Крім того, апелянт зазначає, що позивачу відмовлено у відновленні виплати пенсії на підставі п. 5 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в інших випадках, передбачених законом), ст. 7, п. 5 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» подання завідомо недостовірних відомостей), п. 14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року, п. 4 Витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 26.08.2016 року № 10 у звязку із скасуванням довідки про взяття на облік ВПО, що підтверджується рішенням Управління № 190609 від 26.08.2016 року (а.с. 46-49).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами в межах та доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_2 перебувала на обліку в УПФУ в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області, як отримувач пенсії за віком, але з серпня 2014 року виплату пенсії позивачу припинено у звзку з початком проведення антитерористичної операції на території Донецької області (зокрема, м. Горлівка).

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Торецької міської ради від 27 жовтня 2015 року № НОМЕР_1, ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, яка фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 85207 (а.с. 9,27).

29 жовтня 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області із заявою про запит пенсійної справи з УПФУ в м. в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області (а.с. 26).

На підставі розпорядженням № 682 від 06.11.2015 року позивача прийнято на облік як отримувача пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (а.с. 25).

Пенсія позивачу виплачувалась до лютого 2016 року, однак з 01 березня 2016 року Управлінням припинено виплату пенсії.

Із спілкування з посадовими особами позивача, а також з повідомлень, які містяться на офіційному сайті пенсійного фонду, ОСОБА_2 зясувала, що припинення виплати пенсії відбулось на підставі рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати пенсії неправомірними, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку,що у відповідача не було законних підстав для припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з березня 2016 року, а тому, задовольнив позов.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Статтею 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Зміст цієї норми можна розуміти так, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

Колегія суддів зазначає, що припинення позивачу виплати пенсії відбулось на підставі інформації, отриманої від СБУ, у відповідності до п.п.5 п. 12 Постанови № 365, де зазначено, що соцiальнi виплати припиняються у разi отримання iнформацiї вiд Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мiнфiну, Нацiональної полiцiї, ДМС, Держфiнiнспекцiї, Держаудитслужби та iнших органiв виконавчої влади та органiв мiсцевого самоврядування.

В подальшому, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області винесено рішення № 190609 від 26.08.2016 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_2, як внутрішньо переміщеній особі, яке прийнято на підставі протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 10 від 26.08.2016 року, яким в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_2 відмовлено у звязку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у відповідності з п. 5 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в інших випадках, передбачених законом), ст. 7, п. 5 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» подання завідомо недостовірних відомостей), п. 14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року

Колегія суддів зазначає, що ані інформація, отримана від СБУ, ані протокол комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 10 від 26.08.2016 року, ані рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області № 190609 від 26.08.2016 року не є нормативно-правовими актами вищої юридичної сили (Законом), якими встановлений обов'язок органів Пенсійного фонду України припиняти виплату пенсій, а отже, не є належною підставою для припинення пенсійних виплат в розумінні статті 49 № 1058.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що прийняте відповідачем рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 на підставі протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 10 від 26.08.2016 року суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі № 1058-ІV.

До того ж, колегія суддів зазначає, що скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи не може бути підставою для позбавлення конституційного права позивача на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Слід також зазначити, що за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 07.10.2009 в Україні як соціальній правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

За приписами ст. 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я. Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах Пічкур проти України, Ілашку та інші проти Молдови та Росії як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що у відповідача не було законних підстав для припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року, тобто дії відповідача щодо припинення виплати пенсії та бездіяльність у не здійсненні передбачених законом заходів для нарахування та виплати позивачу пенсії є протиправними, а позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки вони суперечать чинному законодавству та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Посилання апелянта на судову практику ВАСУ у справі № К/800/3123/17 від 21.03.2017 року колегія суддів не приймає до уваги, оскільки правовий висновок по цій справі не є обовязковим для врахування при прийнятті цього рішення.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Повний текст постанови складений 06 лютого 2017 року.

Керуючись статтями 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 року у справі № 225/5871/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді А.В. Гайдар

ОСОБА_3