Справа № 368/1664/17
Суддя: Шевченко І. І.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 368/1664/17
провадження № 2-а/368/7/18
Рішення

Іменем України

"01" лютого 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Житомир ДПП лейтенант поліції Сайка Романа Руслановича про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Житомирі ДПП лейтенанта Сайко Романа Руслановича по справі про адміністративне правопорушення БР № 238991 від 11.08.2017 р., відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень, обґрунтовуючи свій позов наступним.

11.08.2017 р. ОСОБА_1 рухався автомобілем «Сканія» д.н.з. НОМЕР_2 по автодорозі Київ-Чоп. Приблизно 14.20 годині на 246 км вказаної автодороги ОСОБА_1 був зупинений інспектором патрульної поліції, який представився як Сайко Роман Русланович.

Причиною того, що інспектор зупинив ОСОБА_1, стало невиконання ним, за думкою інспектора, вимог Правил дорожнього руху України, а саме рух на заборонений знак. Зокрема, як пояснив інспектор, ОСОБА_1 керував транспортним засобом при температурі вище 28 градусів не виконав вимогу дорожнього знаку 3.3. «Рух вантажних автомобілів заборонено» та продовжив рух при загальній масі брутто понад 40 тон при дозволеній 24 тон, на що ОСОБА_1 пояснив, що він не порушував будь-яким вимог Правил дорожнього руху України та зокрема зазначив, що температура повітря не перевищує зазначені інспектором показники, а його маса автомобіля не перевірялась відповідними технічними приладами.

На заперечення ОСОБА_1 інспектор повідомив, що вони складуть документи про адміністративне правопорушення, за які йому нічого не буде, лише попередження.

В листопаді 2017 року на адресу ОСОБА_1 надійшла постанова інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Житомирі ДПП лейтенанта Сайко Романа Руслановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

Проте, необхідно зазначити, що він, ОСОБА_1, не вчиняв порушення, яке інспектор вказав у постанові, оскільки він рухався у при температурі повітря менше 28 градусів та маса його автомобіля не вимірювалась відповідними технічними приладами. Копію постанови в справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 також ніхто не вручав та в постанові відсутній підпис про отримання копії постанови.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є незаконним, недоведеним і необгрунтованим з наступних підстав.

Необхідно зазначити, що відсутні докази, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення вказаного в постанові.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Також в ст. 254 КУпАП зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення складається в разі його вчинення, але оскільки ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не вчиняв, з врахуванням допущених порушень під час складання протоколу (не вручення копії) такий протокол не може бути належним доказом вини ОСОБА_1 За таких обставин відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочато у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 20.2 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції, затвердженої наказом МВС № 111 від 27.03.2009 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.06.2009 року за № 576/16592 забороняється застосування технічних засобів та приладів, які не сертифіковані в Україні та які не пройшли метрологічної повірки або мають свідоцтво про таку повірку, термін дії якого минув.

Необхідно зазначити, що інспектором при вимірюванні температури повітря та маси автомобіля не застосовувались технічні засоби та прилади, які сертифіковані в Україні та які пройшли метрологічної повірки або мають свідоцтво про таку повірку.

Крім того у оскаржуваній постанові зазначена маса автомобіля понад 40 тон, однак не зрозуміло яким чином інспектор поліції визначив вагу транспортного засобу, зокрема не можливо переконатися у тому, чи здійснювався габаритно-ваговий контроль транспортного засобу ОСОБА_1 на повіреному вимірювальному і зважувальному обладнанні, оскільки в постанові відсутні докази, які б підтверджував даний факт.

КУпАП закріплений принцип, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, всупереч вказаним вимогам інспектором під час складання протоколу про адміністративне правопорушення був проігнорований факт відсутності події правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Крім цього, ч. 3 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги, а відповідно до ч. 4 коментованого кодексу, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, постанова по справі про адміністративне правопорушення прийнята з порушеннями Конституції та законів України, є необгрунтованою та незаконною.

Необхідно зазначити, що ОСОБА_1 не міг вчасно, протягом 10 днів, оскаржити незаконну постанову інспектора, оскільки йому не вручалась копія постанови, а її копію ОСОБА_1 отримав у листопаді 2017 р.

Відповідач в особі інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Житомирі ДПП лейтенанта Сайко Романа Руслановича подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в позові ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомирі ДПП лейтенант поліції Сейко Романа Руслановича про визнання протиправною та скасування постанови від 11.08.2016 - відмовити за безпідставністю, мотивуючи наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 51 КАС України, відповідач має право подати заперечення проти адміністративного позову. Крім того ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 04.12.2017 р. відповідачу надано право подавати до суду письмові заперечення проти позову. Основною посилкою позивача є те, що інспектор порушення ПДР не вчиняв та рухався при температурі повітря менше 28 °С. Відповідно до постанови інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомирі Сейко Р.Р. серії БР №238991 від 11.08.2017 р. на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. В даному випадку позивач, керуючи транспортним засобом, порушив вимоги дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, а саме - даний знак забороняє рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів. Так згідно товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів № КЛH-002946 від 11.08.2017 р. виданої водію ОСОБА_1 здійснювалось перевезення нафтопродуктів загальною масою 15 292 т. та згідно товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів № КЛH-002945 від 11.08.2017 р. ще на 9 495 т., що разом складає 24 787 т, та є значним перевищенням допустимих норм. Пунктом 35 Постанови КM України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 р. № 879 введено обмеження або заборона руху в денну пору доби за температури повітря вище +28 С°, яка поширюється на транспортні засоби фактичною масою понад 24 тонни і навантаженням на вісь 7 тонн. Відповідно до «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» затверджених постановою КM України № 30 від 18.01.2001 р. транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР. Згідно відповіді Житомирського обласного центру з гідрометеорології на запит температура повітря 11.08.2017 р. о 12:00 год. становила 30,7 ° тепла, об 15:00 год. становила 32,4° тепла, така ж температура трималась і до 18:00 год. - 32.4° тепла, тобто до вечора температура залишалась стабільною. Щодо температури повітря то в цей день вона становила від 30,7° тепла до 32,4' згідно, що в свою чергу понад норму яка встановлена Постановою КМУ № 879. Також на вимогу інспектора згідно п. 2.1 Правил дорожнього руху позивачем було товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № КЛН-002946 від 11.08.2017 р. та № КЛН-002945 від 11.08.2017 р., в якій зазначено: державний номер автомобіля та причеп, перевозиться вантаж, ПІБ водія, одержувач, маса вантажу та підписи особи, яка відвантажила товар та водія. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірної експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідачем в діях позивача було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме: порушення вимог дорожніх знаків та правил перевезення вантажів. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог Правил дорожнього руху до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 238991 від 11.08.2017 р. Також частиною 2 статті 33 КУпАП встановлено, що при вирішення питання про накладення стягнення за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Тому поліцейський при винесенні постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, чим повністю виконав вимоги ст. 19 Конституції України. Підпунктом 5-1 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 передбачено право проводити документальний габаритно-ваговий контроль без проведення зважування, шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, що в даному випадку було здійснено інспектором поліції. Дана позиція підтверджена рішеннями судів апеляційної інстанції, де відповідачами були інспектори патрульної поліції м. Житомира, зокрема це постанова Одеського апеляційного адміністративного суду по справі № 475/827/16-а та постанова Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 363/3829/16-а. Крім того, Європейський суд з прав людини в пункті 32, справи «Максименко проти України» обгрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов'язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція статті 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб'єкта владних повноважень. За правовою характеристикою, правопорушення передбачене ст. 122 КУПАП вважається закінченим з моменту допущенного проступку, тобто керування транспортним засобом з вантажем, що перевищує нормативні. Не мають значення наступні дії та виправдання порушника. Інспектор чітко сформулював кваліфікуючу ознаку проступку. Підстав для умисного спотворювання обставин події у поліцейського, котрий не мав жодних відносин із позивачем, а виконував обов'язки щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, не було. Доказів щодо фіктивності або недійсності постанови про адміністративне правопорушення, неправомірності дій інспектора Позивачем не надано.

Постанову було оголошено Позивачу негайно після закінчення розгляду справи. Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні правопорушення. Винесення постанови посадовою особою, яка наділена відповідними повноваженнями, в даній справі є юридичним фактом. І саме цей факт слід перевіряти суду в даній справі.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про автомобільні дороги», який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 11.08.2017р. о 14.20 год., позивач, керуючи автомобілем «Сканія», державний номер НОМЕР_2, на автодорозі Київ - Чоп був зупинений працівника поліції за невиконання вимог дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого інспектором було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116 2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121 1, 121 2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132 1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133 1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164 4, статтею 175 1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181 1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189 2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з рішень:

- залишає постанову без змін, а скаргу без задоволення;

- скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

- скасовує постанову і закриває справу;

- змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід погодитись що положення статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення прямо не вказують, що суд при розгляді справі в порядку Кодексу адміністративного судочинства України наділений повноваженнями, визначеними статтею 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Разом з тим, специфіка такого перегляду полягає в тому, що суд фактично і виконує повноваження органу (посадової особи), яка переглядає постанову у справі по адміністративне правопорушення.

Виходячи з положень частини 2 статті 124 Конституції України, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд який переглядає постанову у справі про адміністративне правопорушення не може мати менше повноважень, аніж вищестоящий орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення. Суд, який переглядає постанову в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, з особливостями визначеними Кодексом України про адміністративні правопорушення, не може мати менші повноваження аніж апеляційний суд загальної юрисдикції.

Наведене вище дає підстави дійти висновку, що суд наділений усією повнотою тих повноважень, які визначені статтею 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в тому числі й правом змінити постанову в частині зміни заходу стягнення аж до звільнення особи від відповідальності у зв'язку з малозначністю.

Наведена юридична позиція апеляційного суду кореспондує і положенням частини 3 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Правила безпеки дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року розроблені відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Статтею 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу (рішення Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015).

Ст. 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Отже, інспектор патрульної поліції при винесенні оскаржуваної постанови без складання протоколу про адміністративне правопорушення діяв в межах наданих повноважень та порушень вимог чинного законодавства не допускав.

Отже, відповідачем в повній мірі дотримано вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, після чого винесено спірну постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень, в межах санкції, передбаченої вказаною статтею.

Крім того, оскаржувана постанова за змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в тому числі правильно викладено суть вчиненого порушення.

Такий виклад обставин вчиненого водієм порушення правил дорожнього руху в повній мірі дає можливість встановити суть вчиненого порушення та правильність застосованого нормативного акта, який передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення.

Отже, суд вважає, що відповідач - інспектор роти № 3 батальйону УПП в м. Житомир ДПП лейтенант поліції Сайко Роман Русланович - під час розгляду адміністративної справи щодо порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України та прийняття спірної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 238991 від 11.08.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 гривень, відсутні, у зв'язку з чим у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4-14, 77, 241-246, 250, 286 КАС України, ст.ст. 251, 280 КУпАП , п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Житомир ДПП лейтенант поліції Сайка Романа Руслановича про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Кагарлицький районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення КАС України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 01.02.2018 року.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3)

Відповідач: Інспектор роти № 3 батальйону УПП в м. Житомирі ДПП лейтенант поліції Сайко Роман Русланович (10031, м. Житомир, вул.. Покровська, 96)

Суддя І.І. Шевченко