Справа № 815/567/18
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/567/18
УХВАЛА

12 лютого 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Андрухів В.В., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду заяву про самовідвід по справі за адміністративним позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 65023) до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (, проспект Соборний, 164, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними дій щодо складення акту про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки від 12.01.2018 року №1/18, -

ВСТАНОВИВ:

09.02.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправними дій Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо складання акту від 12.01.2018 року №1/18 про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2018 року о 16:12:43 на суддю Андрухіва В.В. розподілено справу №815/567/18.

12.02.2018 року суддею Андрухівим В.В. була подана заява про самовідвід у звязку з тривалими дріжніми стосунками з сімєю позивача, які можуть вплинути на неупередженість та обєктивність розгляду даної справи.

Відповідно ч. 1 ст. 40 КАС України, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Розглянувши заяву про самовідвід, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, суд дійшов висновку, що заява про самовідвід підлягає задоволенню з наступних підстав.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань адміністративного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у адміністративних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд, відіграє практика Європейського суду з прав людини, в контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (ратифікована 11.09.1997 року) відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому, ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов'язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики Європейського суду з прав людини, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб'єктивні та об'єктивні компоненти.

Європейський суд з прав людини напрацював критерії, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці Європейського суду з прав людини визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо (П'єрсак проти Бельгії); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант (Прокол проти Люксембургу); наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі (Дактарас проти Литви); участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення (Макгоннелл проти Сполученого Королівства), тощо.

У справі Деміколі проти Мальти було визнано порушення об'єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників Мальти, яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи, а тому фактично мали особисту заінтересованість у справі.

Законодавець надає учасникам судового процесу можливість коректного розв'язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що і є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання.

Згідно з Бангалорськими принципами поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та ОСОБА_2 ООН 27.07.2006 року № 2006/23, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, у якій він повинен винести рішення. Суддя не тільки виключає будь-які взаємовідносини, що не відповідають посаді, чи втручання з боку органів законодавчої та виконавчої влади, а й робить це так, щоб це було зрозуміло навіть сторонньому спостерігачу. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до обєктивності суддів та судових органів (пункти 1.1-1.6).

Відповідно до п.п.2.1, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та ОСОБА_2 ООН 27.07.2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення обєктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Факт, тривалих дружніх стосунків сімї судді Андрухіва В.В. з сімєю позивача, може викликати сумніви у неупередженості та обєктивності судді Андрухіва В.В. згідно з п.4 ч.1 ст.36 КАС України під час розгляду цієї справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або обєктивності судді.

Відповідно до вимог ст. 39 КАС України, за наявності підстав, зазначених у ст.ст. 36-38 КАС України, суддя зобовязаний заявити самовідвід.

Таким чином, суд дійшов висновку що заява про самовідвід судді Андрухіва В.В. є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 36, 40, 41, 248, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

Заяву судді Одеського окружного адміністративного суду Андрухіва В.В. про самовідвід - задовольнити.

Відвести суддю Одеського окружного адміністративного суду Андрухіва В.В. від участі у розгляді адміністративної справи № 815/567/18 за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 65023) до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (, проспект Соборний, 164, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними дій щодо складення акту про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки від 12.01.2018 року №1/18.

Адміністративну справу 815/567/18 за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправними дій щодо складення акту про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки від 12.01.2018 року №1/18 передати до відділу з надання судово-адмністративних послуг та аналітичної роботи Одеського окружного адміністративного суду для проведення повторного автоматичного розподілу в порядку, встановленому ст. 31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Андрухів