Справа № 338/1179/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/108/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Солонини Тетяни Ігорівни на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2017 року (суддя - Круль І.В., смт. Богородчани, повний текст постанови виготовлено 04 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Солонини Тетяни Ігорівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 3 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Солонини Тетяни Ігорівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 31.10.2017 Серія АР №388208 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн., за порушення ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана Постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, відтак адміністративне стягнення накладено безпідставно. Наголошує, що розгляд справи відповідачем носив формальний характер, такий був здійснений без пред'явлення жодних доказів його вини.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2017 року у справі №338/1179/17 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення, не в повному обсязі з`ясував всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної правової оцінки тому факту, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, відповідач діяв згідно з вимогами чинного законодавства та у межах його повноважень, оцінив наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив усі обставини справи, жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, позивачем не надано, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції статті.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з відсутністю достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної Постанови, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а відтак постанову про накладення адміністративного стягнення слід скасувати.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2017 о 00 год. 05 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Opel Omega», номерний знак НОМЕР_1, в м. Івано-Франківську по вул. Бандери рухався лівою смугою без наміру виконати випередження, обгін, поворот ліворуч чи розворот, в той час, як права смуга залишалась вільною для руху, чим порушив п.11.2 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).

За цим фактом інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Солониною Т. І. винесено Постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач по справі заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконним та необґрунтованим.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.11.2 ПДР на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об'їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Пунктом 1.3.ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху повинні знати і неухильно виконувати правила. Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачено наступне: порушення розташування транспортних засобів на проїзній частині, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Стаття 222 КУпАП зазначає, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за порушення правил дорожнього руху за частинами 1, 2, 3 ст.122 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст. 33 КУпАП).

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи міститься лише Постанова, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2ст.122 КУпАП. Разом з тим, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, зокрема, фото- відеозапис, яким зафіксовано адміністративне правопорушення, відповідач не надав.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятої ним Постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та цілком підставними. Доводи апелянта про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування Постанови, якою на ОСОБА_2 накладено стягнення - штраф в розмірі 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі спростовуються вищенаведеними мотивами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Солонини Тетяни Ігорівни залишити без задоволення, а постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар