Справа № 236/3222/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року справа №236/3222/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О, ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 року (повний текст складено 27 листопада 2017 року в м. Лиман) у справі № 236/3222/17 (суддя в 1 інстанції Саржевська І.В.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07.11.2017 представник позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області (далі ОСОБА_2) про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії (а.с. 2-3).

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_3 є пенсіонером, отримує пенсію за віком, перебуває на обліку в ОСОБА_2, як внутрішньо переміщена особа, на підставі електронної пенсійної справи. Однак, з 01.04.2017 відповідач припинив виплати пенсії, мотивуючи це проведенням інформаційного обміну з органами соціального захисту населення, внаслідок якого не підтвердилося місце фактичного мешкання позивача, тому, виплата пенсії була припинена. Вважає бездіяльність відповідача щодо припинення виплати пенсії протиправною, та такою, що порушує права як громадянки України.

Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 року у справі № 236/3222/17 позов задоволено повністю.

Визнано неправомірними бездіяльність ОСОБА_2 щодо виплати пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2017.

Зобов'язано ОСОБА_2 поновити нарахування та виплату призначеної пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, шляхом перерахування коштів на її поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк", та сплатити заборгованості за період, починаючи з 01.04.2017.

Постанова мотивована тим, що враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», свідчить про те, що припинення відповідачем виплати пенсії позивачу в порушення вимог частини першої статті 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV), а саме без прийняття відповідного рішення із зазначенням в ньому законодавчо встановлених підстав, є безпідставними.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII), підзаконними нормативними актами, прийнятими постановами Кабінету Міністрів України, права позивача порушені не буди, у звязку з чим в задоволенні позову про визнання бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії апелянт вважає, що позивачу слід відмовити.

Від жодного учасника справи не надійшло клопотань щодо розгляду апеляційної скарги за його участі. З огляду на приписи пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) апеляційний суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до посвідчення є пенсіонером за віком (а.с.10).

Позивач перебуває на обліку в ОСОБА_2 на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла до ОСОБА_2 з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Горлівка, та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

Згідно з довідкою від 06.09.2016 № НОМЕР_2 ОСОБА_3 є внутрішньо-переміщеною особою, що фактичним місцем проживання є наступна адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 10 зворотній бік).

Отже, позивач набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою. Згідно відомостей, наданих УСЗН Лиманської міської ради за № 07/вх.01-3470-4/1 від 23.11.2017 довідка позивача була скасована 27.04.2017 (а.с. 28).

З 1 квітня 2017 року відповідач припинив виплачувати позивачу належну пенсію. Будь-які повідомлення позивачу від ОСОБА_2 про підстави призупинення виплат пенсії на адресу позивача не надходили.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року на підставі не підтвердження місця перебування.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 не приймало жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2017.

В письмових поясненнях відповідач посилається на застосування пункту 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, зазначаючи також приписи Закону № 1706-VII.

Однак, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця. Зміна місця проживання не свідчить про те, що призначення пенсії відбулось на підставі недостовірних документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з квітня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_3, в тому числі шляхом зобов'язання поновити нарахування та виплату призначеної пенсії та сплатити заборгованість за період, починаючи з 1 квітня 2017 року.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 листопада 2017 року у справі № 236/3222/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Повне судове рішення складено 7 лютого 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_1