Справа № 473/4285/17
Суддя: Ротар М. М.
Дата ухвалення: 2018-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/4285/17
РІШЕННЯ

іменем України

"04" січня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 грудня 2017 року пред'явила позов до Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання неправомірними дії щодо відмови в поновленні виплати допомоги при народженні дитини та зобов`язання вчинити певні дії.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона має статус вимушеного переселенця (була переміщена з м.Харцизьк Донецької області). На сьогоднішній день проживає в м.Вознесенську. Має двох дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У зв'язку з народженням доньки, яка є другою дитиною в сім'ї, вона звернулася до Управління соціального захисту населення Харцизької міської ради, яким їй була призначення допомога по народженню дитини на строк до 28.02.2018 року. Та вона перебувала в даному органі на обліку та отримувала зазначену допомогу.

У подальшому, в серпні 2014 року у зв'язку з тимчасовою окупацією м.Харцизьк та проведенням там антитерористичної операції вона виїхала до м.Слов'янська разом з сім'єю, де проживали та були зареєстровані як переселенці. Та її було поставлено на облік в Управлінні соціального захисту населення Слов'янської міської ради як отримувача допомоги по народженню дитини.

З вересня 2017 року сім'я позивача проживає в м.Вознесенську. У зв'язку з цим вона 13.10.2017 року звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Вознесенської міської ради Миколаївської області для того, щоб її взяли на облік та відновили виплату державної допомоги по народженню дитини.

Однак, їй було відмовлено, посилаючись на те, що що відновлення виплати не може бути здійснено, оскільки вона була знята з обліку як отримувач допомоги по народженню другої дитини з 01.05.2016 року, в той час як відповідно до п.13 Порядку призначення і виплати державної допомоги, виплата допомоги поновлюється у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною, звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу управління соціального захисту з письмовою заявою.

З рішенням відповідача вона не згодна, тому просить визнати неправомірними дії щодо відмови Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради Миколаївської області у нарахуванні і виплаті їй, ОСОБА_1, неотриманої допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з травня 2016 року по грудень 2017 року та зобов'язати Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради Миколаївської області нарахувати і здійснити вказану неотриману допомогу.

Відповідно до п.12 розділу VII Перехідних положень заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу адміністративного судочинства України, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.263 КАСУ суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

28 грудня 2017 року від відповідача надійшло письмове заперечення, в яких позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, так як позивачу було відомо про припинення виплати державної допомоги в управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради.

В запереченні відповідач зазначив, що 19 вересня 2017 року звернулася ОСОБА_1, яка зареєстрована в Донецькій області місто Харцизськ, щодо взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, так як на момент звернення вона проживає в АДРЕСА_1. При зверненні було зазначено, що заявниця перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Слов'янської міської ради Донецької області. Також було встановлено, що ОСОБА_1 була знята з обліку 01.05.2016 року за рішенням УСЗН Слов'янської міської ради.

13 жовтня 2017 року до УСЗН ВМР надійшло звернення ОСОБА_1 про призначення(відновлення) допомоги при народженні дитини на дитину 2014 року народження. 20 жовтня 2017 року Управлінням надано було заявниці письмову відповідь де роз'яснено, що допомога при народженні дитини призначається та виплачується відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року та Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001 р. № 1751. П.13 визначеного Порядку передбачені випадки припинення цього виду державної допомоги, також зазначено - виплати допомоги поновлюється у у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною звернулася протягом 12 місяців після припинення виплати допомоги до органу що призначив допомогу, з письмовою заявою.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе , неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п.4 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішення, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1, має статус вимушеного переселенця (була переміщена з м.Харцизьк Донецької області). На сьогоднішній день проживає в м.Вознесенську. Має двох дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 19 вересня 2017 року рішенням № взята на облік як внутрішньо переміщена особа. До цього часу отримувала допомогу при народженні дитиним за старим місцем проживання (м. Харцизськ) та за новим місцем проживання (м. Слов'янськ) з лютого 2014 року по квітень 2016 року. Була знята з обліку 01.05.2016 року за рішенням УСЗН Слов'янської міської ради .

Із відповіді УСЗН Вознесенської міської ради на звернення ОСОБА_1 вбачається, що 13.10.2017 року позивач звернулася до управління з заявою про призначення допомоги при народженні дитини. Листом УСЗН Вознесенської міської ради від 20.10.2017 року позивачу було відмовлено в поновленні виплати допомоги при народженні дитини у зв`язку з тим, що заява про поновлення виплати допомоги надійшла пізніше ніж 12 місяців після припинення виплати допомоги. Згідно атестату від 02.02.2017 року допомогу при народженні дитини виплачено по 30.04.2016 року.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови призначення і виплати державної допомоги, зокрема при народженні дитини, визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок №1751).

Згідно із п. 10 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Умови призначення вказаної допомоги та перелік документів, необхідний для її призначення, визначено статтею 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", а також пунктами 11, 12 Порядку № 1751.

Відповідно до п. 15 Порядку № 1751 одному з батьків дитини (опікуну) допомога при народженні дитини призначається і виплачується органами соціального захисту населення за місцем їх реєстрації. Допомога може бути призначена за місцем фактичного проживання за умови подання довідки про неодержання зазначеної допомоги в органах соціального захисту населення за місцем реєстрації.

Предметом спору є рішення відповідача про відмову в поновленні ОСОБА_1 у виплаті допомоги при народженні дитини.

Перелік підстав для припинення раніше призначеної допомоги при народженні дитини визначено положеннями ч. 9 ст.11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та абз. 18 Порядку № 1751, відповідно до яких виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

В силу вимог ч. 1 ст.13 Закону України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства", з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, закріпленим у ст. 3 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Отже, для громадян України єдиною обов'язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є виховання та проживання у сім'ї неповнолітньої дитини.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянами України, мають такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення "Кечко проти України" від 08.11.2005 року якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність підстав для поновлення виплати допомоги у зв`язку з тим, що заявник звернувся до управління з заявою пізніше 12 календарних місяців після припинення виплати допомоги при народження дитини.

Відповідно до абз. 32 п. 13 Порядку № 1751 виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами сімнадцятим - двадцять третім, двадцять шостим і двадцять сьомим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Тобто, це право особи, що фактично здійснює догляд за дитиною, а не її обов'язок. В даному випадку позивач обрав інший спосіб захисту порушеного права - звернення до суду із цим позовом, що не суперечить приписам чинного законодавства України. Під час вирішення спору було встановлено протиправність припинення виплати допомоги, в силу чого посилання відповідача на необхідність звернення позивача у вказаний строк для поновлення виплати, є необґрунтованими.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 365).

Цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, для призначення або відмови у призначенні соціальних виплат (допомоги при народженні дитини) необхідно дотримуватись певного порядку, який зазначений вище.

Разом з тим, відповідачем зазначений порядок не дотримано, управлінням не вносилось на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати, а відразу прийнято рішення про відмову в поновленні виплати допомоги при народженні дитини, оскільки звернення надійшло після спливу 12 місяців після припинення виплати допомоги.

Відповідно до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1,3 Конституції України).

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 2 ст.7 Закону України від 20.10.2014 "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Також, п. 1 ч. 1 ст.92 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст.7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 доведено її право на отримання державної допомоги при народженні дитини та її поновлення.

З урахуванням ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Заперечуючи проти позову, відповідач не довів правомірність прийнятого рішення про відмову в поновленні допомоги при народженні дитини.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою суду вона була звільнена від сплати судового збору, суд не стягує з відповідача судові витрати, оскільки позивачем вони фактично не понесені (не надано документального підтвердження понесених ним судових витрат).

Керуючись ст.ст. 241-246,255,263,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6.

Зобов`язати управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради поновити ОСОБА_1 виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.05.2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Ротар