Справа № 804/6395/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2018 року Справа № 804/6395/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
позивача представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4
Позивач у судове засідання зявився, позовну заяву підтримав та просив задовольнити.
Представники третіх осіб у судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
23.08.2016 позивач звернувся до приватного підприємства «Земельний ресурс» з письмовою заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за результатом якої між ОСОБА_3 та ПП «Земельний ресурс» укладено договір №23/08-4 від 23.08.2016 про розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
09.11.2016 ПП «Земельний ресурс» складено Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який підписав позивач.
Не погоджуючись із діями та рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюється Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі -ЗК України), Законом України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI та Порядком ведення Державного земельного кадастру затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 N 1051 (далі-Порядок).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Частиною 5 статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.
Статтею 195 Земельного кодексу України встановлено, що основними завданнями ведення державного земельного кадастру є: а) забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; б) застосування єдиної системи просторових координат та системи ідентифікації земельних ділянок; в) запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності.
Відповідно до положень статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
До 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок, відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
Статтею 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.
Отже, земельна ділянка була сформована з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Суд зазначає, що державний акт на право приватної власності на землю серії ЯГ №568489 на даний час не скасований та є чинним.
Згідно даних державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ №568489 межі земельної ділянки встановлені, що видно з плану меж земельної ділянки в зазначеному акті.
Відповідно до пункту 70 Порядку, державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє: 1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; 3) розташування об'єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень; 4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. У разі звернення за внесенням відповідних відомостей (змін до них) неналежної особи (особи, яка не може бути заявником відповідно до цього Порядку), подання заявником не повного пакета документів та/або розташування об'єкта Державного земельного кадастру на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора Державний кадастровий реєстратор відмовляє такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом зазначених документів за формою згідно з додатком 13 із зазначенням рекомендацій щодо усунення причин, що є підставою для такої відмови.
Згідно частини 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, імперативною умовою для прийняття рішення про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру або відмову є перевірка певних обставин, зокрема, чи є власником земельної ділянки особа, яка звертається із заявою, наявність підтверджуючих право власності документів, оформлених у встановленому законодавством порядку, а у разі звернення за внесенням відповідних відомостей (змін до них) неналежної особи (особи, яка не може бути заявником), державний кадастровий реєстратор відмовляє такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом.
Відтак, наведені приписи зобов'язують державного кадастрового реєстратора перевірити всі обставини, які мають значення для прийняття рішення.
Позивач стверджував, що до відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області безпосередньо та через Центр надання адміністративних послуг з заявою про внесення змін щодо конфігурації земельної ділянки до Державного земельного кадастру не звертався, технічної документації не подавав, будь-яких інших осіб на це не уповноважував.
Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Згідно частини 5 статті 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів
З метою встановлення дійсних обставин справи, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 витребувано від відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області оригінал заяви ОСОБА_3 від 06.02.2017 року, надану через Центр надання адміністративних послуг про виправлення технічної помилки у відомостях ДЗК, яка була допущена не звини органу, що здійснює його ведення.
Також, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 зупинено провадження у справі до надання до суду витребуваних доказів.
Проте, суд зазначає, що вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 відділом у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не виконано та не надано до суду витребуваних доказів. Тобто відповідачем не підтверджено наявність згоди ОСОБА_3 на зміни конфігурації належної йому земельної ділянки.
Відповідно до частини 1 статті 21 ЗУ «Про державний земельний кадастр», відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.
Частиною 13 статті 21 ЗУ «Про державний земельний кадастр» встановлено, що документація із землеустрою і технічна документація з оцінки земель подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, відповідно до їх повноважень, визначених цим Законом, разом з електронним документом, що містить результати робіт із землеустрою та оцінки земель.
Відповідно до частини 16 статті ЗУ «Про державний земельний кадастр», подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється розробником такої документації, якщо інше не встановлено договором на виконання робіт із землеустрою.
Суд зазначає, що розробник технічної документації ПП «Земельний ресурс» не мало повноважень вносити зміни, бо згідно п. 1.6 Договору №23/08-4 від 23.08.2016 внесення змін до Державного земельного кадастру здійснюється замовником.
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок, розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки, такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності, (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.
Відповідно до пункту 14 статті 186 Земельного кодексу України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності
З матеріалів справи видно, що технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розроблену ПП «Земельний ресурс» та отриману позивачем 13.03.2017 згідно акту-приймання, ОСОБА_3 не затверджував.
Відтак, суд зазначає, що вказана технічна документація не є такою, на підставі якої можна змінювати конфігурацію належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3.
Також суд вважає за необхідне, відповідно до вимог статті 139 КАС України, стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпровській області в особі відділу у Дніпровському районі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1280, 00 грн. відповідно до квитанції від 04.10.2017 №196171206.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпровській області в особі відділу у Дніпровському районі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1280,00 грн. відповідно до квитанції від 04.10.2017 №196171206.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 15.02.2018 року.

Суддя ОСОБА_1