Справа № 201/18493/17
Суддя: Трещов В. В.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/201/512/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Трещова В.В., при секретарі - Бережній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в особі інспектора 3 роти 2 батальйонну лейтенанта поліції Курила Руслана Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в особі інспектора 3 роти 2 батальйонну лейтенанта поліції Курило Р.О. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 22.11.2017р. інспектором 3 роти 2 батальйонну Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Курило Р.О. винесено постанову серія ЕАА № 215365, згідно із якою вказано, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом HONDA CR-V, номерний знак НОМЕР_1, не виконав вимогу дорожнього знаку. Спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивач не погоджується з даною постановою, вважає, що вона винесена із порушенням вимог ст. 254 КУпАП. Також позивач зазначає, що розгляд справи про його притягнення до адміністративної відповідальності відбувся на місці, без підготовки та надання часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на постанову, документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, що порушує права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП. Тому просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Справу просив розглянути за його відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Представник Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції - Машталер А.А. (діє за довіреністю від 04.01.2018р.) в судове засідання надала клопотання про залучення Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в якості співвідповідача по справі, а також відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 22.11.2017р. відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., згідно якої ОСОБА_1, керуючи автомобілем HONDA CR-V номерні знаки НОМЕР_1 в м. Дніпрі, рухаючись по вул. Набережна Перемоги, біля будинку № 10К, не виконав вимогу дорожньою знаку 3.21 «В'їзд заборонено», чим порушив вимоги даного знаку та п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р.

Вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

Водію було роз'яснено положення ст.ст. 307, 308 КУпАП, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст.ст. 287 - 289 КУпАП.

Враховуючи викладене, просила відмовити у позові, справу просила розглядати без участі представника відповідача.

Ухвалою суду від 09.02.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) було відмовлено представнику Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції - Машталер А.А. в задоволенні клопотання від 08.02.2018р. про залучення Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в якості співвідповідача по справі з огляду на положення ч. 3 ст. 46 КАС України.

З урахуванням заяви позивача та представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності, суд розглянув адміністративний позов за відсутності сторін та на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі спірної постанови серія ЕАА № 215365, 22.11.2017р. ОСОБА_1, керуючи автомобілем HONDA CR-V, номерні знаки НОМЕР_1, в м. Дніпрі, рухаючись по вул. Набережна Перемоги, біля будинку № 10К, не виконав вимогу дорожньою знаку 3.21 «В'їзд заборонено», чим порушив вимоги даного знаку та п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р.

Спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню з підстав того, що справа була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважив розглядати такі справи.

Так, відповідно до ст. 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст. 276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування.

Вказане вбачається з рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, в якому зазначено, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Пунктом 2.3 вказаного рішення передбачено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень розгляду у скороченому провадженні не підлягають (ВАСУ справа № К/800/37207/15 від 26 жовтня 2016 року (№ в ЄДРСРУ 62469310)).

Частина третя ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Частина третя ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Однак, зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України. Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015р. повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015р. № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

З огляду на викладене, вбачається, що нескладення протоколу про адміністративне правопорушення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, ст. 276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Отже, винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним, а розгляд справ про адміністративні правопорушення за місцем вчинення правопорушення в контексті частини першої статті 276 КУпАП необхідно розуміти як розгляд справ за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, юрисдикція якого поширюється на відповідну адміністративно-територіальну одиницю.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п. 45 рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011р., заява №21037/05; п. 75 рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015р., заява № 29644/10; п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013р., заява №12167/04).

Згідно п. 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6 Основного Закону України).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення пропущення строку для звернення до суду з позовом, суд дійшов висновку про можливість його задоволення та визнання причин пропуску строку, з урахуванням наданих доказів, поважними.

Таким чином, оцінюючи усі докази, які були досліджені у їх сукупності та враховуючи встановлені порушення вимог закону у діях відповідача при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача.

На підставі ст. 139 КАС України, у зв'язку із задоволенням адміністративного позову та скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, а також враховуючи Постанову Пленуму ВАСУ від 23.01.2015р. № 2 Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011р. № 3674-VI «Про судовий збір» щодо відсутності підстав для сплати судового збору у справах зазначеної категорії, суд приходить до висновку, що судові витрати по справі відносяться на рахунок держави і стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 46, 77, 229, 241 - 256 КАС України,

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови серії ЕАА № 215365 від 22.11.2017р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в особі інспектора 3 роти 2 батальйонну лейтенанта поліції Курила Руслана Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову інспектора патрульної поліції 3-ї роти 1-го батальйону лейтенанта поліції Курила Руслана Олександровича серія ЕАА № 215365 від 22.11.2017р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасувати.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Трещов