Справа № 272/1274/17
Суддя: Чуб І. А.
Дата ухвалення: 2018-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 272/1274/17
Провадження № 2-а/272/10/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючої-судді - Чуб І.А.

з участю : секретаря -Яцюк В.С.,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Заболоцького О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Андрушівського об"єднаного УПФУ в Житомирській області про зобов"язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Андрушівського об"єднаного УПФУ в Житомирській області про зобов`язання нарахувати та виплачувати йому з 23.05.2017 року щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням виплачених сум та здійснювати перерахунок і виплату раніше призначеного довічного грошового утримання судді з 22.05.2017 року при збільшенні грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до довідок про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданих Апеляційним судом Житомирської області.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Вищої Ради Правосуддя України від 11.05.2017 року № 1094/0/15-17 позивач був звільнений з посади судді Апеляційного суду Житомирської області у зв»язку з поданням заяви про відставку, в зв`язку з чим наказом голови Апеляційного суду Житомирської області № 119/к від 22.05.2017 року він був відрахований зі штату Апеляційного суду Житомирської області.

Відповідно до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж його роботи становить 29 років 5 місяців 9 днів.

Позивач посилається на те, що в силу положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» він має право на отримання довічного грошового утримання судді в розмірі 90%, відповідно до поданих ним документів та як зазначено в поданні Апеляційного суду Житомирської області від 23.05.2017 року.

Однак, згідно протоколу № 356 від 02.06.2017 року відповідач нарахував позивачу довічне грошове утримання лише в розмірі 88%, тобто недораховано 2%. Копія протоколу позивачу не надавалася, про прийняте рішення йому відомо не було. Лише 14.11.2017 року при отриманні трудової книжки у відповідача, позивачу стало відомо про порушене його право.

Зазначені дії відповідача позивач вважає протиправними та незаконними, оскільки вони не узгоджуються з положеннями Закону України «про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з вищевикладених підстав, просив задовольнити, зазначивши, що він вважав, що призначено та виплачується утримання в розмірі 90 % , однак 14.11.2017 року коли пішов до пенсійного забрати трудову книжку, то дізнався , що йому призначено довічне грошове утримання в розмірі 88 % , тоді він і отримав копію протоколу № 356 від 02.06.2017 року. Дізнавшись про таке, він одразу звернувся до суду, так як вважав, що відповідачем безпідставно не був врахований стаж , який зараховується до стажу судді, а саме: половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та період проходження строкової військової служби відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 від 07.07.2010 року, навіть якщо не брати до уваги стаж в.о. народного судді, зазначеного стажу достатньо для призначення грошового утримання в розмірі 90 %. Просив також на майбутнє зобов`язати відповідача здійснювати перерахунок довічного грошового утримання при збільшенні грошового утримання судді відповідно до довідок Апеляційного суду Житомирської області.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що позивачу було враховано для призначення довічного грошового утримання судді лише стаж судді 24 р. 10 міс. 6 днів за період його перебування на посаді судді, інший стаж: строкова військова служба, навчання у вищому юридичному закладі, в.о. народного судді зарахований до загального стажу. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вищої Ради Правосуддя № 1094/0/15-17 від 11.05.2017 року ОСОБА_2 був звільнений з посади судді Апеляційного суду Житомирської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 18).

22.05.2017 року наказом голови Апеляційного суду Житомирської області № 119-к позивач був виключений зі штату Апеляційного суду Житомирської області (а.с.19).

Відповідно до розрахунку стажу судді Апеляційного суду Житомирської області від 22.05.2017 року, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж ОСОБА_2 становить 29 років 5 місяців 9 днів (а.с. 16), а заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 29920,00 грн. (а.с.9).

Із пенсійної справи № 137664 ОСОБА_2 видно, що 23.05.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Андрушівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.58-63).

Як встановлено судом, при призначенні довічного грошового утримання судді відповідач зарахував стаж роботи на посаді судді, що становить 24 роки 10 місяців 6 днів та призначив довічне грошове утримання в розмірі 88% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з врахуванням положень п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року (а.с. 59, 62).

Згідно з протоколом 356 від 02.06.2017 року Андрушівського ОУПФУ (Попільнянський район) розмір пенсії ОСОБА_2, становить 26329,60 грн. (а.с. 8), про що позивач дізнався 14.11.2017 року, отримавши особисто копію протоколу.

В силу вимог ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій незалежності і недоторканості суддів, що закріплені Конституцією України, є право судді на відставку (пункт 9 частини п'ятої ст. 126 Конституції України (в редакції, чинній до 30 вересня 2016 року).

Право на відставку слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, обумовлене пунктом 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України (в редакції, чинній до 30 вересня 2016 року), передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення.

Щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Відповідно до п. п. 22, 23 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року зазначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 від 07.07.2010 року (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Також, відповідно до п. 25 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 від 07.07.2010 року (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, за змістом вищенаведених законодавчих положень вбачається, що відносно суддів, які звільненні з посади у зв'язку з відставкою за наявності достатнього стажу на посаді судді, до набрання чинності Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції Закону № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року, який діє з 30.09.2016 року, як і після його вступу в законну силу, обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання здійснюється відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453 від 07.07.2010 року.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлення системи і загального порядку забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів до прийняття Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. були врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Розділ XIII вказаного Закону в редакції від 07 липня 2010 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-УІ при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відвідають Конституції України(є неконституційними) положення: частини третьої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІП "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів»; пункту 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, Конституційний Суд України у зазначеному рішенні роз'яснив наступний порядок виконання: частина третя статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», тобто у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», а саме: щомісячне довічне грошове утримання вплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакціях Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Закону України від 24 грудня 2015 року № 911 -VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», а саме: пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержаного суддею після виходу у відставку.

Суд зазначив, що не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів».

У пункті 5 названого Рішення вказано, що Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними.

Згідно з пунктом 54 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів від 17 листопада 2010 року № (2010)12 оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їх рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Таким чином, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, на що неодноразово звертав увагу Конституційний Суд України.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як встановлено судом, при розрахунку стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, до стажу роботи позивача не було зараховано час навчання у вищому юридичному навчальному закладі, проходження строкової військової служби та в.о. народного судді (а.с. 59, 62).

Згідно з п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Тобто, в даному випадку, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання зарахуванню підлягає час навчання ОСОБА_2 на денному відділенні Української юридичної академії ім.Ф.Е.Дзержинського за період з 01.09.1987 р. по 30.06.1991 р. (половина навчання) та календарний період проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії з 03.05.1977 - 10.05.1979 р.р., що в сукупності становить 3 р. 11 міс. 8 днів, який в сукупності із стажем судді 24 р. 10 міс. 6 днів становить 28 р. 9 міс. 14 днів, що дає право позивачу на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 23.05.2017 року з врахуванням виплачених сум.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності: відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові І службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, шо передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідач суду не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Що стосується вимог позивача в частині зобов`язання відповідача в подальшому перераховувати раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання, у разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, суд вважає що підстав для їх задоволення немає, оскільки суд захищає лише порушені на час звернення до суду права позивача, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не узгоджується з вимогами закону, так як передбачити на майбутнє можливість порушення його прав неможливо .

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно дост. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5,9, 72-76,90 242, 243,244,246, 250, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Андрушівського об"єднаного УПФУ в Житомирській області про зобов"язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Андрушівське об"єднане управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 23.05.2017 року з врахуванням виплачених сум.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Андрушівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.02.2018 року.

Суддя:І. А. Чуб