Справа № 823/1580/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1580/17 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) здійснити нарахування та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 07.11.2015 до дня фактичного розрахунку з урахуванням індексації.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 у справі №703/6310/15-а визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 06.11.2015 №312 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ та поновлено її з 07.11.2015 на посаді інспектора сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Смілянського міського відділу (з обслуговування м. Сміла і Смілянського району) управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Однак, на даний час постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 в частині поновлення позивача на посаді не виконана, тому на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 07.11.2015.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки у поновленні на посаді за період із 16 січня 2017 року по 13 листопада 2017 року в розмірі 22887 (двадцять дві тисячі вісімсот вісімдесят сім) грн 99 коп. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що наказ, на підставі якого ОСОБА_3 було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ станом на день звернення до суду скасовано, однак наказу про поновлення позивача на служби не видавався, тому відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, оскільки відсутній орган, який може поновити позивача на службі.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначив, що постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 у справі №703/6310/15-а з моменту набрання законної сили (з 19.05.2016 до 13.11.2017) негайно не виконано, що і зумовило звернення до суду з позовом про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 07.11.2015.

Згідно з частиною другою статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 24.02.2009 проходила службу в органах внутрішніх справ, відповідно до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 27.03.2014 №58о/с перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку (до 13.01.2017) (а.с. 13).

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 06.11.2015 №312 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 (М-043137) звільнено із 06.11.2015 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) з посади інспектора сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Смілянського МВ (з обслуговування м. Сміла та Смілянського району) УМВС України в Черкаській області. Тією ж датою МВС України прийняв наказ №1388 про визнання такими, що втратили чинність, штатів органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України (а.с. 14).

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 у справі №703/6310/15-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 06.11.2015 №312 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ та поновлено її з 07.11.2015 на посаді інспектора сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Смілянського міського відділу (з обслуговування м. Сміла і Смілянського району) управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (а.с. 15-17).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_3 та Управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області відхилено, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року - залишено без змін.

У зв'язку з тим, що вказане рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 в частині поновлення позивача на посаді не виконане, ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 07.11.2015.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-389а13), тому суд слід застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку за весь час затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі та зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки у поновленні на посаді за період із 16 січня 2017 року по 13 листопада 2017 року в розмірі 22887 грн 99 коп. Однак, вимога щодо зобов'язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення - не підлягає до задоволення, оскільки зобов'язання суб'єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду є правом, а не обов'язком суду.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

За правилами статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Також громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Так, правовідносини, що виникають при звільненні між працівником та власником або уповноваженою ним особою, регулюються трудовим законодавством, в тому числі Кодексом законів по працю України (далі по тексту - КЗпП України), Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР, Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР.

За правилами статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від незаконного звільнення з роботи.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 у пункту 34 визначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до частин другої-третьої ст.14 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як свідчать матеріали справи, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 у справі №703/6310/15-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 06.11.2015 №312 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ та поновлено її з 07.11.2015 на посаді інспектора сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Смілянського міського відділу (з обслуговування м. Сміла і Смілянського району) управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (а.с. 15-17).

Частиною першою статті 255 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Отже, з набранням чинності судового рішення виникли спірні правовідносини між позивачем та відповідачем щодо поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Ця норма передбачає обов'язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Отже, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

При цьому, пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Разом з тим, постанову суду Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 у справі №703/6310/15-а в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді відповідачем не виконано.

За правилами п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992, № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348) (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

З матеріалів справи вбачається, згідно довідки заступника голови ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 за останні два календарні місяці перед місяцем звільнення (з врахуванням наказу від 27.03.2014 №58 о/с щодо надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку), тобто за січень 2014 року складає 2265 грн. 12 коп., за лютий 2014 року складає 2268 грн. 12 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача становить 110 грн. 57 коп. (2265 грн. 12 коп. + 2268 грн. 12 коп. / 41 (кількість робочих днів у січні-лютому 2014 року) = 110 грн. 57 коп.) (а.с. 76).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, час затримки у поновленні позивача на посаді за період з 16.01.2017 по 13.11.2017 (з врахуванням наказу від 27.03.2014 №58 о/с щодо надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку до 13.01.2017) становить 207 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 16.01.2017 по 13.11.2017 складає 22887 грн 99 коп. (207 робочих днів х 110 грн 57 коп. = 22887 грн99 коп.), однак враховуючи те, що чинним законодавством України передбачено індексацію лише заробітної плати, тому відсутні правові підстави для індексації середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 07 лютого 2018 року.