Справа № 808/8436/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 Київ К/9901/4168/18 808/8436/13-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БОСАЛ-ЗАЗ» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року (Садовий І.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року (Лукманова О.М. (головуючий), Божко Л.А., Т.С. Прокопчук Т.С.) у справі № 808/8436/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БОСАЛ-ЗАЗ» до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БОСАЛ-ЗАЗ» (далі - позивач, ТОВ «БОСАЛ-ЗАЗ») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - відповідач, контролюючий орган) про скасування податкового повідомлення - рішення № від 10.10.2013, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість (ПДВ) у розмірі 2 272 358,00 грн.

Товариство «БОСАЛ-ЗАЗ» в обґрунтування позовних вимог вказало на правомірність віднесення ним до складу податкового кредиту сум ПДВ за господарською операцією з внесення (збільшення) статутного фонду ТОВ «Босал-ЗАЗ».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Босал-ЗАЗ» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що операції з внесення до статутного фонду майна і віднесення до складу податкового кредиту ПДВ за такими операціями є порушенням приписів Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки такі операції не є об'єктом оподаткування у розумінні приписів вказаного Закону, а позивач не поніс жодних витрат у зв'язку з проведенням таких операцій.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Босал-ЗАЗ».

Касаційна скарга позивача обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій здійснено хибний висновок про те, що передача основних фондів в обмін на корпоративні права не є оподатковуваною операцією. Скаржник вважає, що після внесення змін до Закону України «Про податок на додану вартість» на підставі Закону № 2505-IV від 25.03.2005 операції з внесення майна до статутного капіталу оподатковуються в загальному порядку. Не обґрунтовано, на думку позивача, судами зроблено і висновок, що господарські операції з корпоративними правами не є операціями з продажу товарів у розумінні Закону України «Про податок на додану вартість». Також ТОВ «Босал-ЗАЗ» вказує на неправомірне застосування судами попередніх інстанцій при вирішенні справи норм Податкового кодексу України, оскільки правовідносини, що є предметом розгляду, виникли до прийняття вказаного Кодексу та регулюються Законом України «Про податок на додану вартість».

Державна податкова інспекція у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надала.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до п. 1 частини першої ст. 345 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що контролюючим органом з 12.09.2013 по 19.09.2013 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за липень 2013 року, за результатами якої складено акт 23.09.2013 № 428/1501/33985999 та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Згідно висновків перевірки позивачем порушено п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму ПДВ 2 272 358,00 грн.

Такі висновки контролюючий орган обґрунтовує тим, що чинне законодавство не передбачає можливості відносити до складу податкового кредиту суми ПДВ по операціях з отримання в якості внеску до статутного фонду основних фондів. Крім того, не встановлено фактичної сплати сум ПДВ по постачальнику ЗАТ «ЗАЗ», за податковими накладними, які були виписані останнім на користь позивача, а саме за податковими накладними № від 02.07.2010 на суму ПДВ 2 740 933,00 грн. та №600005709 від 30.09.2010 на суму ПДВ 155 452,33 грн.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується позивачем, що попередніми податковими перевірками вже досліджувалось питання відносно повноти сплати ПДВ по операціям з придбання корпоративних прав та заявлення бюджетного відшкодування за податковими накладними виданими на користь позивача за результатами таких операцій.

Судами встановлено, що вартість вкладу суб'єкта господарювання ЗАТ «ЗАЗ» обладнанням і оснасткою до статутного капіталу ТОВ «БОСАЛ-ЗАЗ» становило в липні 2010 року 16 445 598,00 грн., з яких ПДВ 2 740 933,00 грн. та в вересні 2010 року 932 714,00 грн., з яких ПДВ 155 452,33 грн. Також встановлено, що ТОВ «БОСАЛ-ЗАЗ» в декларації за липень 2010 року включено до суми податкового кредиту суму ПДВ по внеску ЗАТ «ЗАЗ» до статутного фонду ТОВ «БОСАЛ-ЗАЗ» обладнання і оснастки в розмірі 2 740 933,00 грн згідно податкової накладної № від 02.07.2010, а у декларації за вересень 2010 року - суму ПДВ в розмірі 155 452,33 грн згідно податкової накладної №600005709 від 30.09.2010.

Також судами попередніх інстанцій при прийнятті рішень враховано наявну в матеріалах справи постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 2 березня 2011 року по справі № 2а-0870/480/11, яка була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2012 року, та якою вирішено спір відносно віднесення сум ПДВ по вищевказаним операціям до податкового кредиту, а саме, відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «БОСАЛ-ЗАЗ» щодо скасування податкових повідомлень - рішень, яким було зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на загальну суму 2 443 212,00 грн. В зазначеному рішенні суд дійшов висновку, що покупець не має права на формування податкового кредиту внаслідок продажу йому (при купівлі ним) товарів (робіт, послуг), що звільнені від оподаткування або не є об'єктом оподаткування згідно зі статтями 3 та 5 Закону України «Про податок на додану вартість». Норма стосується формування податкового кредиту в податковому обліку покупця з тієї ж господарської операції, внаслідок якої у продавця не виникають податкові зобов'язання, і відповідно відсутнє джерело відшкодування ПДВ покупцю.

В ухвалі від 18 вересня 2012 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд також зазначив, що виходячи з приписів п. 7.4 ст. 7, а також ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість», на законодавчому рівні відсутня заборона щодо віднесення платником до складу податкового кредиту сум ПДВ по операціям з отримання в якості внеску до статутного фонду основних фондів від ЗАТ «ЗАЗ». Проте, необхідною умовою для отримання бюджетного відшкодування є фактична сплата платником податку сум ПДВ в складі вартості придбаного таким платником товару, а оскільки в даному випадку позивач, як емітент корпоративних прав, при отриманні від учасника товариства основних фондів в якості внеску до статутного фонду не розрахувався за них грошовими коштами, а прийняв їх в обмін на корпоративні права, то відповідно безпідставно включив суму ПДВ з вартості цих основних фондів до суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, що діяв на момент прийняття рішень судами) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вказану процесуальну норму судами попередніх інстанцій обґрунтовано враховано наявність та зміст судових рішень у справі № 2а-0870/480/11, в якій встановлені обставини щодо спірних правовідносин у цій справі.

Так суди під час розгляду справи № 2а-0870/480/11 надали правову оцінку правомірності віднесення позивачем суми ПДВ за господарськими операціями з отримання в якості внеску до статутного фонду основних фондів від ЗАТ «ЗАЗ» до складу податкового кредиту та дійшли висновку, що позивачем завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, у тому числі за господарськими операціями з передачі обладнання та оснастки від ЗАТ «ЗАЗ» до позивача, оскільки останній як емітент корпоративних прав, при отриманні основних фондів в якості внеску до статутного фонду фактично не поніс витрат на їх придбання, а прийняв їх в обмін на корпоративні права, у зв'язку з чим безпідставно включив суму податку на додану вартість з вартості цих основних фондів до суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу щодо завищення позивачем залишку від'ємного значення ПДВ, який після бюджетного відшкодування, включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 2 272 358,00 грн, що виник у позивача у липні 2010 року за господарськими операціями з отримання в якості внеску до статутного фонду основних фондів від ЗАТ «ЗАЗ» та був відображений позивачем у декларації за липень 2013 року.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи правильно враховано ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 13 липня 2017 року № 2136-VIII) та додержано вимог процесуального права щодо прийняття рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, які були досліджені в судових засіданнях.

Касаційна скарга не спростовує правильність доводів, якими мотивовані судові рішення, не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. (частина перша ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, враховуючи ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 13 липня 2017 року № 2136-VIII), колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БОСАЛ-ЗАЗ» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БОСАЛ-ЗАЗ» залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року у справі № 808/8436/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова