Справа № 802/2529/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 лютого 2018 р. Справа № 802/2529/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_5

до: Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, податковий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 135251-13 від 23.09.2016 р.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_5 спірним податковим повідомленням-рішенням визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

Позивач не погоджується із нарахуванням податкового зобовязання, вважаючи, що належний йому на праві власності транспортний засіб (Lexus RX 350, 2013 р. в. ) не підлягає оподаткуванню, оскільки не є обєктом оподаткування так як його середньоринкова вартість менша 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Так, згідно положень статті 267 ПК України, обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середьоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки передач, пробігу легкового автомобіля та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Посилаючись на самостійно зроблений, згідно методики, затвердженої КМ України, розрахунок, позивач зазначає, що вартість автомобіля менша 750 розмірів мінімальної заробітної плати, а відтак, транспортний засіб не є обєктом оподаткування. А тому вважає, що податкове повідомлення-рішення, яким визначено розмір транспортного податку є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 28.12.2017 р. відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання на 29.01.2018р.

17.01.2017 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник податкового органу, з посиланням на норми податкового законодавства, просив відмовити у задоволені позову, мотивуючи тим, що згідно наявної інформації в інформаційних базах даних ГУ ДФС, вартість транспортного засобу, що належить позивачу на праві приватної власності, становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1.01.2016 р. та з року випуску якого минуло не більше пяти років. Відтак, автомобіль є обєктом оподаткування урозумінні положень статті 267 ПК України. Також у відзиві представник навів власний розрахунок середньо- ринкової вартості автомобіля керуючись Методикою визначення середьоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18.02.2016 р.

29.01.2018 р. протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 13.02.2018 р. у звязку із витребуванням додаткових доказів у відповідача.

13.02.2018 р., враховуючи подані представниками сторін письмові клопотання, протокольною ухвалою суд закрив підготовче засідання та перейшов до розгляду справи по суті у цей самий день.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, позов підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що вважає позовні вимоги обґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення неправомірним, оскільки прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Представники відповідача позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції пояснили, що у звязку з тим, що за позивачем зареєстрований транспортний засіб, середьоринкова вартість якого більша 750 розмірів мінімальної заробітної плати, такий підлягає оподатковуванню. За таких обставин вважають податкове повідомлення рішення правомірним, а позовні вимоги безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

На підставі договору купівлі - продажу №0123/02/14 від 7.02.2014 р. ОСОБА_5 придбала автомобіль марки Lexus, модель RX 350, 2013 року випуску (далі - автомобіль, ТЗ), який зареєструвала 1.03.2014р., що підтверджується довідкою ТСЦ №0541 від 30.11.2017 р.

23.09.2016 р. Вінницькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № 135251-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи, що транспортний засіб не є обєктом оподаткування, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакцій чинній станом на 1.01.2016 р.).

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.7 статті 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Із положень підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України випливає, що обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (підпункт 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 ПК України).

Згідно пункту 267.4 статті 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (підпункт 267.6. 1 пункту 267.6 статті 267 ПК України).

Відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації обєктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

В свою чергу, Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, якою встановлено механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком, затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 (далі Методика, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 4 Методики, визначено, що інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством Держзовнішінформ до Мінекономрозвитку.

Відповідно до пункту 12 Методики, коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів.

У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Відповідно до пункту 14 Методики, Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, обєм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Водночас, згідно пункту 3 Порядку визначення середьоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 403 від 10.04.2013 р. (далі - Порядок № 403, в редакції чинній станом на 1.01.2016 р.), на який є посилання у пункті 2 Методики, середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою:

Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100),

деЦн- ціна нового транспортного засобу в Україні;
Г- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1;
Гк- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.
Із аналізу вищевказаних норм видно, що для визначення об'єкта оподаткування транспортного податку в розпорядженні контролюючого органу має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу. При цьому, обєктом оподаткування є транспортний засіб, вартість якого більше 750 розмірів мінімальної заробітної плати та з року випуску минуло не більше 5 років.

Суд акцентує увагу на тому, що в проаналізованих нормативно правових актах містяться розбіжності, які суттєво впливають на визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів.

Так, у процитованих положеннях Методики вказано, що саме Мінекономрозвитку забезпечує можливість отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, обєм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Разом з цим, у Порядку № 403 вказано про необхідність застосування формули, яка складається з: ціни нового транспортного засобу в Україні, коефіцієнту коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації, коефіцієнту коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу.

При цьому слід зазначити, що такі поняття як «рік використання» та «строк експлуатації» не є тотожними за своїм змістом.

Так, згідно визначення, наведеного у підпункті 14.1.251 пункту 14.1 статті 14 ПК України, транспортними засобами, що використовувалися, - є транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Із урахуванням вищенаведеної норми, датою початку використання транспортного засобу є дата його реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, які дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Водночас, роком випуску є, навіть не конкретна дата, а саме рік, у якому випущено транспортний засіб і цей рік є календарним.

Отже, у випадку застосування формули, визначеної Порядком № 403, вартість транспортного засобу, що належить позивачу, за розрахунком відповідача:

- зазначеного у відзиві складає 1501041,2 грн., де:

С ср = 2221132,33 грн. (ціна нового автомобіля) х (62/100 (коефіцієнт коригування ринкової ціни ТЗ від 1 до 2 років, тобто з 1.03.2014 р. по 1.01.2016 р.)) х (1 = (/100 (коефіцієнт коригування ринкової ціни ТЗ залежно від пробігу від 22 до 27)) = 2221132,33 х0,62 х 1,09 = 1501041,2 грн.

- зазначеного у наданому окремому розрахунку складає 1045446,1 грн., де:

С ср = 2260424 грн. (ціна нового автомобіля) х (50/100 коефіцієнт коригування ринкової ціни ТЗ від 2 до 3 років) х (1- (7,5/100 (коефіцієнт коригування ринкової ціни ТЗ залежно від пробігу понад 27)) = 1045446,1 грн.

Такі розбіжності у власник розрахунках, представник податкового органу пояснив тим, що розрахунок здійснений у відзиві проведений станом на день формування відзиву, а окремо наданий розрахунок формувався станом на 1.01.2016 р. Проте, стосовно останнього, то суд окремо вважає за необхідне вказати на те, що крім усних пояснень, інших доказів на підтвердження часу його формування, представником відповідача не надано. Суд зазначає, що аналізуємий розрахунок не містить дати формування, посади і підпису особи, яка його формувала. Більш того, містить інформацію та дані як про автомобіль Lexus, модель RX 350, 2013 року випуску так і про автомобіль TAYOTA LEND CRUISER, з обємом двигуна 4461куб см, дизель, 2013 року випуску. А отже, не береться судом до уваги як належний доказ, що який містить інформацію щодо предмета доказування.

Разом з цим, у випадку проведення розрахунку відповідно до вимог Методики, а саме на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку, шляхом введення даних про марку, модель, рік випуску, тип двигуна, обєм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (який також надано відповідачем до відзиву), середньоринкова вартість ТЗ, що належить позивачу становитиме 862341,61 грн., що є меншою за 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто станом на 1.01. 2016 р., адже за приписами Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016 року визначена у розмірі 1378,00 грн., сімсот пятдесят розмірів якої становить 1 033 500 грн.

Таким чином, при вирішені цього спору, суд, визначаючись щодо застосування нормативно-правових актів, вважає за необхідне при проведені розрахунку середньо- ринкової вартості ТЗ застосовувати вимоги саме Методики, виходячи з наступних міркувань.

По-перше, Податковим кодексом України (який має вищу юридичну силу над підзаконними НПА), як вже цитувалось вище, визначено, що середньоринкова вартість легкових автомобілів, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

По друге, враховуючи, що норми Методики та Порядку № 403 припускають неоднозначне (множинне) трактування при використанні даних, що застосовуються при проведені розрахунку середньоринкової вартості автомобіля, суд вважає за необхідним зазначити про наступне.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Окрім того, у спірних правовідносинах суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах Серков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд доходить висновку, що при визначенні середньоринкової вартості автомобіля слід керуватись нормами ПК України та Методики, які відсилають проводити відповідний розрахунок на сайт Мінекономрозвитку та при проведені такого вартість автомобіля, як зазналось вище, нижча за 750 розмірів мінімальної заробітної плати. Як наслідок, ТЗ, що належав позивачу у 2016 році не можна вважати обєктом оподаткування транспортним податком.

При вирішені цього спору суд керується також положеннями частини другої статті 77 КАС України, згідно яких, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд констатує, що в ході розгляду даного спору, субєктом владних повноважень не доведено та не надано доказів на підтвердження дотримання вимог пункту 13 Методики, а саме, отримання інформації про автомобіль саме від Мінекономрозвитку та проведення розрахунку середьоринкової вартості автомобіля саме на відповідному сайті, саме станом на 1.01.2016 р. або на день прийняття оскаржуваного рішення. Не надано й розрахунку середньоринкової вартості ТЗ з урахуванням вимог та критеріїв Методики, а саме, при проведені розрахунку взято до уваги «строк експлуатації», а не «рік випуску», при цьому, не враховано 2016 рік, за який нараховано податок та включення якого до обрахунку впливає на «коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації» та, відповідно, на середьоринкову вартість автомобіля.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №135251-13 від 23.09.2016 року, як такого що прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття. А тому адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі судові витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 640 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області .

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № 135251-13 від 23.09.2016 р.

Стягнути на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 03.07.1960 р.н.) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асиггнувань Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області (вул. Костянтина Василенка, 21, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 03.07.1960 р.н.).

Відповідач: Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області (вул. Костянтина Василенка, 21, ).

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна

/