Справа № 310/8680/17
Суддя: Черткова Н. І.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/8680/17
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді - Черткової Н.І.,

при секретарі судового засідання - Димовій Л.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Колоскової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання відновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання відновити виплату пенсії, посилаючись на наступні обставини.

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком. З 2014 року перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області.

Відповідно до довідки УПСЗН №2844 від 07.12.2016р. позивачем було надано заяву про відмову від статусу внутрішньо переміщеної особи.

08.12.2016 року Бердянським об»єднаним управління направлено запит № 16721/03 щодо надіслання пенсійної справи ОСОБА_3 на підставі заяви позивач від 08.12.2016 року, 27.12.2016 року отримана електронна пенсійна справа ОСОБА_3 з відміткою про здійснення пенсійних виплат до 31.12.2016 року.

Відповідачем позивачеві нарахована та виплачена пенсія за період з 01.01.2017 року до 31.07.2017 року..

В серпні без будь-яких пояснень відповідачем було припинено виплату пенсії позивачу. Листом від 22.08.2017 року № 165/К-4 відповідачем було роз'яснено, що ОСОБА_3 для відновлення пенсії необхідно надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у наданні такої довідки. Позивач вважає такі дії протиправними, тому просив визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати УПФУ поставити його на облік, як пенсіонера, зареєстрованого в м. Бердянську Запорізької області та здійснити нарахування та виплату пенсії, починаючи з 01 серпня 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, прохав суд відмовити в задоволенні позову.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Встановлено, що позивач у зв'язку з набранням чинності Постанови КМУ від 07.11.2014 р. №595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, яким у населеному пункті, де мешкав позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним управлінням пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення непідконтрольної території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, змушений був покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та переміститись до м. Ізюм, Харківської області.

На виконання вимог Постанови КМУ від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тоді ж ним і була отримана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Оскільки позивач є громадянином України, який застрахований згідно України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та досягнув встановленого цим Законом пенсійного віку та мав необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а також був зареєстрованим, як внутрішньо переміщена особа в м. Бердянську, Запорізької області, звернувся до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Встановлено, що пенсія за віком призначена позивачу з 24.09.2014 року.

Судом встановлено, що позивач на виконання вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у зв'язку з набуттям права власності на 1/8 частину житлового будинку здійснив реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

07.12.2016 року позивач відповідно до ст.12 Закону «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відмовився від статусу внутрішньо переміщеної особи, шо підтверджується довідкою №2844 від 07.12.2016 р., копія якої наявна в матеріалах справи.

Позивачем 08.12.2016 року подана заява на запит пенсійної справи за новим місцем зареєстрованого проживання, одночасно із заявою відповідачу подана довідка №2844 від 07.12.2016 року про відмову від статусу внутрішньо переміщеної особи.

Оскільки станом на серпень 2017 року пенсія не виплачувалась, підстави щодо не виплати пенсії позивачу не повідомлені, позивач звернувся із заявою до відповідача щодо повідомлення про підстави припинення виплати пенсії в порядку передбаченому чинним законодавством України. на що позивачем отримано відповідь від відповідача у формі листа від

22.08.2017 року за №165/К-4 без зазначення підстав припинення виплати пенсії.

Встановлено, що відповідач посилається на норми законодавства щодо виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам та просить надати довідку внутрішньо переміщеної особи, хоча позивач втратив статус внутрішньо переміщеної особи з 07.12.2017 року.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Єдиним нормативним актом, що відповідно до вимог Конституції України регулює питання пенсійного забезпечення громадян України є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі статтею 4 цього Закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Також, відповідно до статті 5 зазначеного Закону України, виключно цим Законом визначається умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат: порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 вказаного Закону передбачено право територіального органу пенсійного фонду України своїм рішенням припиняти виплату пенсії, у випадках:

1.якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2.на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3.у разі смерті пенсіонера;

4.у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5.в інших випадках, передбачених законом. Даний перелік є вичерпним.

Законом не передбачено такої підстави призупинення виплати пенсії, яка раніше була призначена та виплачувалась, як зміна місця реєстрації пенсіонера та відмова від статусу тимчасово переміщеної особи.

В той же час жодної з визначених статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстав для припинення виплати позивачу пенсії не існує.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

При цьому, з моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання у м. Бердянськ, Запорізької області і відмови від статусу внутрішньо переміщеної особи характер правовідносин між позивачем та відповідачем змінився, а відтак і їх законодавче регулювання також.

Зокрема, з вказаного часу до спірних правовідносин не підлягало застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, зокрема Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017 у справі №К/800/9994/17.

Таким чином, у відповідача відсутні законні підстави для відмови позивачу у виплаті йому пенсії та покладення на нього обов'язку щодо надання довідки про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до положень ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до Законів України (ст. 8 Конституції України).

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії (ст. 8 Конституції).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст. 49, ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.ст. 1, 3 Конституції України).

До конституційного права на соціальний захист враховується і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, що були заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не можуть бути обмежені за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Отже, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме - отримання пенсії.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Таким чином, суд вважає, що після зміни місця свого фактичного проживання на адресу: АДРЕСА_1, статус позивача як переміщеної особи припинився і він набув право на отримання пенсії за таким місцем проживання відповідно до ст.ст. 46, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яке йому гарантовано Конституцією та законодавством України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд, оцінивши усі докази в їх сукупності вважає позовні вимоги законними та обгрунтованими та такими, що підлягають задволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 5 - 8, 77, 242, 243-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання відновити виплату пенсії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо постановки на облік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, як пенсіонера, зареєстрованого в м. Бердянську Запорізької області.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поставити на облік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, як пенсіонера, зареєстрованого в м. Бердянську Запорізької області.

Визнати протиправною бездіяльність Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 01 серпня 2017 року.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 01 серпня 2017 року.

Стягнути з Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави витрати на сплату судового збору в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят гривень), 00 копійок.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюєтьсяз дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 09 лютого 2018 року.

Cуддя