Справа № 802/2604/17-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 лютого 2018 р. Справа № 802/2604/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк А.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 (місце проживання: 21019, Вінницька область, м. Вінниця, 3-й пров. Глінки, 3-А)

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області (місцезнаходження: 21000, Вінницька області, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7)

про: визнання протиправним відмови, зобов'язання вчинити дії та виплати одноразової грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом, в якому просить суд: визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач) щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги протиправними; зобовязати ГУ ДФС у Вінницькій області повторно прийняти заяву з пакетом необхідних документів та надіслати до Державної фіскальної служби України висновок щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про міліцію», а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності III групи, тобто 13 вересня 2017 року, що становить 252600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 вересня 2017 року ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала в період проходження служби в податковій міліції. 19 вересня 2017 року позивач звернувся з заявою до Головного управління ДФС у Вінницькій області щодо виплати одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності III групи, що настала в наслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в податковій міліції. Однак, в.о. начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3, листом №1499/Г/02-32-04-0 від 27.09.2017 відмовив у призначенні допомоги, зазначивши, що ГУ ДФС у Вінницькій області на даний час відсутні законні підстави для оформлення та проведення даної виплати, оскільки відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» 07 листопада 2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Проте, позивач вважає, що відноситься до категорії осіб яким передбачена виплата одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію».

На думку позивача вказана відмова є протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, а тому на підставі вищевикладеного просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд адміністративний позов задовольнити повністю, з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні даного позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, в якому зазначено, що в даних правовідносинах не може бути застосовано положення Закону України «Про міліцію», оскільки позивач звернувся із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, в зв'язку із встановлення йому інвалідності, після втрати чинності Закону України «Про міліцію» (після 07.11.2015 року).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши всі обставини у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, про часткове задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10 серпня 2017 року наказом Державної фіскальної служби України №1929-о від 09 серпня 2017 року позивач був звільнений з посади заступника начальника управління - начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Вінницькій області та зі служби в податковій міліції у запас Збройних сил України за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 4 та пункту 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 236 від 21.05.2014.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 була встановлена інвалідність III групи внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби. Даний факт підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №598125 від 13 вересня 2017 року, довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12 ААА №099792 та свідоцтвом про хворобу №В(г)-27 від 21 липня 2017 року.

19 вересня 2017 року позивач звернувся з заявою до Головного управління ДФС у Вінницькій області щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності III групи, що настала в наслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в податковій міліції.

Листом №1499/Г/02-32~04-0 від 27.09.2017 в.о. начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 повідомив, що ГУ ДФС у Вінницькій області на даний час відсутні законні підстави для оформлення та проведення даної виплати, оскільки відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» 07 листопада 2015 року втратив чинність Закон України «Про Міліцію».

Вказану відмову позивач вважає протиправною та такою що порушує його законні інтереси та права і з метою їх захисту звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 356.1 статті 356.1 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" № 565-XII від 20.12.1990 року встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII.

При цьому у пункті 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що за позивачем, якому встановлено інвалідність протягом трьох місяців після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній станом на момент звернення позивача із заявою про здійснення виплати одноразової грошової допомоги).

При цьому порядок та умови призначення одноразової грошової допомоги в спірних правовідносинах визначені саме нормами Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року (далі - Порядок № 850).

В пункті 1 Порядку № 850 визначено, що цей Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку № 850 від 21.10.2015 року передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

При цьому, розміри грошової допомоги визначено підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 (у разі встановлення інвалідності III групи - 150-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності).

13.09.2017 року позивача було обстежено Вінницьким обласним центром МСЕК №1 та встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою серії 12ААА №598125 від 13 вересня 2017 року, згідно якої встановлено захворювання яке, пов'язане з проходженням служби в служби в податковій міліції.

Днем виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги є дата встановлення йому втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії від 07 вересня 2017 року.

Отже, з правового аналізу вказаних норм необхідно розуміти, що правове регулювання призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності, як працівнику, звільненого із займаної посади та з органів податкової міліції в запас Збройних Сил України, здійснюється відповідно до пункту 15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», із врахуванням частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію».

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у задоволенні зверненні позивача щодо призначення грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби, з посиланням на втрату чинності Закону України «Про міліцію».

Разом з тим, суд, встановивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, суд вважає за необхідним обрати інший спосіб захисту порушених прав позивача та зобовязати ГУ ДФС у Вінницькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції, чинній станом на момент звернення із заявою про здійснення виплати одноразової грошової допомоги.

При цьому, суд зазначає про відсутність підстав щодо стягнення конкретної суми одноразової грошової допомоги, оскільки повноваження щодо нарахування і виплати вказаної допомоги покладені саме на відповідача, відтак, суд не вправі перебирати на себе повноваження щодо обчислення її розміру.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області щодо ненарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобовязати Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькй області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію", в редакції, чинній станом на момент звернення із заявою про здійснення виплати одноразової грошової допомоги.

Стягнути на користь ОСОБА_1 640 грн. (судовий збір), за рахунок бюджтних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (21019, Вінницька область, м. Вінниця, 3-й пров. Глінки, 3-А; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1); Головне управління ДФС у Вінницькій області (21000, Вінницька області, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; ).

Суддя Чернюк Алла Юріївна