Справа № 464/6169/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12665/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сихівського районного суду м. Львова прийняту о 15 годині 15 хвилині 09 листопада 2017 року в м. Львові суддею Бойко О.М. (повний текст виготовлення постанови не зазначено), у справі за його позовом до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому визнати протиправною та скасувати постанову Львівської митниці ДФС в справі про порушення ним митних правил від 4 вересня 2017 року № 2672/20900/17.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року в справі № 464/6169/17 у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначену постанову суду скасувати. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що протокол відповідача про адміністративне правопорушення складений з порушенням строків, визначених статтею 494 Митного кодексу України (далі - МК). Окрім неврахування приписів МК, апелянт звертає увагу апеляційного суду на порушення судом першої інстанції норм Конвенції про тимчасове ввезення. Вважає, що подані ним документи підтверджують використання автомобіля, який належить на праві власності іноземному підприємству, як службового транспортного засобу у службових (комерційних) цілях в митному режимі «тимчасове ввезення».

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та підстави для апеляційного перегляду судового рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем правомірно винесено постанову про притягнення позивача до відповідальності та накладено стягнення у межах санкції частини 4 статті 470 МК. Порушень при фіксації правопорушення чи прийнятті постанови, які б свідчили про незаконність постанови, судом не встановлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, постановою № 2672/20900/17 від 4 вересня 2017 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 470 МК та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Відповідно до матеріалів справи 28 лютого 2017 року о 14.16 год. через митний пост «Грушів» Львівської митниці ДФС позивач в'їхав на територію України транспортним засобом марки «Mitsubishi», р.н. НОМЕР_1.

Листом Львівської митниці ДФС ОСОБА_2 запрошувався на митний пост «Грушів» Львівської митниці ДФС у відділ митного оформлення № 1 для надання пояснень щодо невивезення автомобіля та для участі у складанні протоколу, однак на вказану дату не з'явився.

Згідно з даними програмно-інформаційного комплексу «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 20 червня 2017 року не вивозився та у інший митний режим не поміщений, що свідчить про те, що ОСОБА_2 не доставив товар - транспортний засіб до органу доходів та зборів призначення у встановлений МК строк.

Вказане порушення було зафіксовано протоколом про порушення митних правил № 2672/20900/17 від 20 червня 2017 року.

Приписами статті 90 МК передбачено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 93 МК товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні:

1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання;

2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту;

3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Статтею 95 Митного кодексу України встановлено такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту:

1) для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб);

2) для залізничного транспорту - 28 діб;

3) для авіаційного транспорту - 5 діб;

4) для морського та річкового транспорту - 20 діб;

5) для трубопровідного транспорту - 31 доба;

6) для трубопровідного транспорту (з перевантаженням на інші види транспорту) - 90 діб.

За правилами частини 2 статті 95 Митного кодексу України до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається:

1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу;

2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення);

3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

При цьому відповідно до частини 1 статті 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Факт невивезення автомобіля понад 10-денний строк не заперечується самим позивачем, як і факт ввезення такого автомобіля та неподачі декларації чи зобов'язання.

На переконання апеляційного суду, триваючими слід вважати правопорушення, які розпочинаються протиправною дією чи бездіяльності і здійснюються безперервно шляхом невиконання у повній мірі передбачених законом обов'язків.

На підставі наведеного, у зв'язку із відсутністю належних доказів про виконанням позивачем передбаченних МК обов'язків, на переконання апеляційного суду, таке правопорушення є триваючим і виходячи із диспозиції правопорушення, передбаченого частиною 3 статтею 470 МК, та встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про прийняття відповідачем оскаржуваної постанови № 2672/20900/17 від 4 вересня 2017 року у межах строків, встановлених частиною 1 статті 467 МК, оскільки з часу виявлення порушення митних правил не минуло більше шести місяців.

Окрім того, ОСОБА_2 не наведено обставин, які б слугували підставою для його звільнення від відповідальності у відповідності до положень частини 3 статті 470 МК, оскільки відсутні докази про звернення з приводу таких обставин до відповідача.

Щодо покликання апелянта на те, що ввезений ним автомобіль є транспортним засобом комерційного призначення апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 57 частини 1 статті 4 МК товарами є будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Таким чином, поняття «транспортний засіб особистого користування» охоплюється поняттям «товар», оскільки він є рухомою річчю.

Частиною 2 статті 366 МК встановлено, що канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Відтак, транспортні засоби комерційного призначення не належать до товарів та не можуть бути пропущеними смугою руху «зелений коридор».

Згідно з частиною 6 статті 379 МК строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 381 МК передбачено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

При цьому згідно з положеннями глави 55 розділу ХІІ МК поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов'язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених МК (письмове зобов'язання, застосування заходів гарантування тощо).

Виходячи із наведеного, на думку апеляційного суду, пропуск 28 лютого 2017 року ввезеного позивачем на митну територію України автомобіля було здійснено у порядку, передбаченому нормами частини 1 статті 381 МК, тобто у митному режимі «транзит», на строк, передбачений нормами статті 95 МК.

Відповідно до частини 1 статті 105 МК у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1 - В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Тимчасовий пропуск транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України врегульовано приписами статті 189 МК.

Так, частиною 1 статті 189 МК встановлено, що транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України (частина 3 статті 189 МК).

Статтею 1 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік) встановлено, що приватне використання означає перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Під поняттям «особа» відповідно до приписів статті 1 Конвенції та пункту 35 статті МК слід розуміти як юридичну, так фізичну особу, а отже особисте користування (приватне використання) не обмежується виключно інтересами фізичної особи, а може здійснюватися і в інтересах юридичних осіб.

Відповідно до статті 1 Додатка С Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік) комерційне використання означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Таким чином, транспортні засоби, які тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-резидентами в службових цілях, а не для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів через митний кордон України, не відносяться до транспортних засобів комерційного призначення і митне оформлення таких транспортних засобів здійснюється згідно із приписами статті 380 МК, яким регламентовано особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України.

При цьому будь-яких документів, які підтверджували б комерційне використання ввезеного позивачем автомобіля, а саме використання його для платного перевезення осіб, промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, позивачем не представлено.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ввезений позивачем транспортний засіб слід вважати транспортним засобом особистого користування, ввезення якого громадянами з метою транзиту через територію України врегульовано приписами статті 381 МК.

Таким чином, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно частиною 3 статті 470 МК, а отже підстав для скасування оскаржуваної постанови у справі про порушення митних немає.

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року у справі № 464/6169/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

І.М.Обрізко

Постанова у повному обсязі складена 6 лютого 2018 року.