Справа № 813/1782/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року справа №813/1782/17
зал судових засідань №6
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:
представника позивача Мазура В.В.,

представника відповідача Сікілінди О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, виплату грошових коштів, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Стрийської військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.12.2017 просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 24 од тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 03.02.2017;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 м.Стрия Львівської області виплатити премію та додаткову грошову винагороду за грудень 2016 року та січень 2017 року;

- припинити (розірвати) укладений між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 контракт від 01.07.2014 про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України;

- зобов`язати Міністерство оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача від проходження військової служби у Збройних Силах України.

Ухвалою суду від 17.05.2017 у справі №813/1782/17 позовну заяву ОСОБА_1 до Стрийської військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, припинення контракту залишено без розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 у справі №876/6941/17 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2017 у справі №8131782/17 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою від 02.10.2017 справу прийняв до провадження суддя Гулик А.Г.

Ухвалою від 04.12.2017 суд закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Стрийської військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, припинення контракту в частині позовних вимог про припинення (розірвання) укладеного між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 контракт від 01.07.2014 про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України та зобов`язання Міністерства оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача від проходження військової служби у Збройних Силах України.

Ухвалою від 04.12.2017 суд допустив заміну неналежного відповідача Стрийської військової частини НОМЕР_1 належним Військовою частиною № НОМЕР_2 .

Ухвалою від 31.01.2018 суд поновив позивачу пропущений строк звернення до суду .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами службового розслідування відповідач безпідставно дійшов висновку про порушення позивачем вимог ст.ст.11, 12, 14, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 Кримінального кодексу України, яке полягає в самовільному залишенні військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць. Також позивач вважає, що його безпідставно позбавили премії та додаткової грошової винагороди за грудень 2016 року та січень 2017 року. Тому, просить суд стягнути з відповідача належні йому кошти.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №24од «Про підсумки службового розслідування» від 03.02.2017 відповідає вимогам чинного законодавства України. Факт порушення позивачем службової дисципліни, яке проявилось в самовільному залишенні військової частини або місця служби належним чином підтверджується матеріалами службового розслідування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях до неї. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених в письмових запереченнях. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю, з наступних підстав.

25.01.2017 на підставі наказу №17агд тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 призначено службове розслідування по факту відсутності відміток у посвідченні про відрядження старшого солдата ОСОБА_1 про перебування його у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 в м.Біла Церква.

За результатами службового розслідування 03.02.2017 тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 винесено наказ № 24од про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з накладенням дисциплінарного стягнення сувора догана. На підставі вказаного наказу позивача позбавлено премій та додаткових грошових винагород за грудень 2016 року та січень, лютий і березень 2017 року.

Спір між сторонами виник з питань правомірності накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Правовідносини щодо проходження військової служби регулюються статутами Збройних Сил України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», та відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються вказаним Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначає, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до дисциплінарної відповідальності.

Функціонування військових формувань держави, дотримання норм військового законодавства, які регулюють права та обов`язки військовослужбовців, точне виконання ними своїх обов`язків за різними видами юридичної відповідальності.

Виконання обов`язків військової служби забезпечується такими видами юридичної відповідальності, як кримінальна, адміністративна, дисциплінарна, матеріальна.

Перебуваючи на публічній службі, військовослужбовці представляють державу, виконують її завдання й функції щодо забезпечення суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. І незважаючи на те, як сприймається відповідальність зазначених суб`єктів під час вирішення питання про її характер та обсяг, повинен обов`язково враховуватися факт перебування вказаних осіб на військовій (державній) службі та особливості наданих їм повноважень.

Згідно з ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст.68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а)зауваження; б)догана; в)сувора догана; г)попередження про неповну службову відповідність; д)пониження в посаді; е)пониження військового звання на один ступінь; є)звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж)позбавлення військового звання.

Статтями 83, 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені зазначеним Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

В ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зазначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

У свою чергу, статтею 91 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Згідно з ст.ст.97, 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Суд встановив, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2016 №217 старший солдат ОСОБА_1 перебував у відрядженні до військової частини НОМЕР_4 (м. Житомир) та, після завершення підготовки, розподілений у Сухопутні війська й отримав 21.12.2016 посвідчення про відрядження до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , з терміном прибуття 22.12.2016.

З пояснень позивача вбачається, що 21.12.2016, після закінчення терміну підготовки, він вибув з військової частини НОМЕР_4 . В цей же день, 21.12.2016, він прибув у м. Біла Церква у розпорядження військової частини польова пошта НОМЕР_3 , де йому повідомили про необхідність їхати не до АДРЕСА_1 , де військова частина виконує завдання за призначенням.

Відповідно до пояснень позивача він перебував у військовій частині у м.Біла Церква з 21.12.2016 до 25.12.2016. 25.12.2016 позивач вирішив прибути до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , до м.Стрия, та ввечері вказаного дня, залишивши розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 , вибув до м.Києва. 26.12.2016 позивач прибув до м.Стрия.

В ході службового розслідування, яке проводило командування військової частини НОМЕР_4 (м. Житомир) по факту неприбуття до місця відрядження старшого солдата ОСОБА_1 , встановлено, що позивач у відрядження до військової частини польова пошта НОМЕР_3 не прибув. Про те, що з ним сталось у м.Білій Церкві, прийняте рішення щодо прибуття у пункт постійної дислокації та про факт самого прибуття до м.Стрия позивач нікого не повідомив. Про неприбуття позивача до військової частини польова пошта НОМЕР_3 та його знаходження у м.Стрий командуванню військової частини НОМЕР_1 стало відомо 30.12.2016 під час візиту до військової частини НОМЕР_1 адвоката Мазура В.В., який виступав в інтересах позивача.

Таким чином, суд встановив, що позивач до військової частини НОМЕР_1 не з`явився, про повернення з відрядження своєму безпосередньому начальнику не доповів, посвідчення про відрядження з відповідними відмітками не надав, до виконання службових обов`язків не приступив, перебував поза межами дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 28.07.2016 № 388 Про затвердження Інструкції про порядок надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, адміністративні корупційні та військові адміністративні правопорушення, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України про вказаний факт направлено 30.12.2016 (через АСУ Дніпро) відповідні доповіді визначеним наказом посадовим особам, повідомлено військового прокурора Івано-Франківського гарнізону та 31.12.2016 скеровано запити до військових частин польова пошта НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Інформацію про тимчасову відсутність ОСОБА_1 внесено до Книги обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу з 30.12.2017, тобто дати коли ця відсутність виявлена. На надіслані запити надійшли відповіді про те, що старший солдат ОСОБА_1 вибув з військової частини НОМЕР_4 та не прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

11.01.2017 до військової частини НОМЕР_1 поштою надійшли рапорти ОСОБА_1 , датовані 28.12.2017, а саме рапорт №1 про звільнення з військової служби за пунктом «з» ч.6.ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з систематичним невиконанням командуванням вимог контракту, та рапорт №2 про прибуття його з відрядження. Того ж дня на домашню адресу ОСОБА_1 направлені відповіді командира військової частини НОМЕР_1 за номерами 350/489/25/ПС та 350/489/26/ПС, в яких ОСОБА_1 повідомили, що відповідно до ч,8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в умовах особливого періоду звільнення військовослужбовців з підстав, які передбачені пунктом «з» ч.б.ст.26 вказаного Закону, не здійснюється і що його дії, а саме в неприбутті до основного місця проходження служби, перебуванні поза межами військових частин можуть кваліфікуватись як діяння, що суперечать вимогам порядку проходження військової служби.

Лише 25.01.2015 позивач особисто з`явився у військовій частині НОМЕР_1 та надав оригінал посвідчення про відрядження, в якому відсутні відмітки про прибуття та вибуття, про що старший помічник начальника штабу з кадрів та стройової частини майор ОСОБА_4 подав рапорт на ім`я начальника штабу військової частини НОМЕР_1 . На підставі вказаного рапорту відповідно до вимог Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та п.1.3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №82 від 15.03.2017, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2017 №17агд призначено службове розслідування. Згідно з поясненнями старшого солдата ОСОБА_1 від 30.01.2017 час з 30.12.2016 до 25.01.2017 він проводив за місцем проживання своїх батьків у селі Меденичі Дрогобицького району Львівської області.

За результатами розслідування встановлено, що ОСОБА_1 був самовільно відсутній на військовій службі більше 30 днів з 21.12.2016 по 25.01.2017.

Відповідно до абзацу 8 п.2 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №82 від 15.03.2017, якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування. Матеріали службового розслідування направлені до Військової прокуратури Житомирського гарнізону. Відповідно до листа від виконуючого обов`язки військового прокурора Житомирського гарнізону майора юстиції О.Рихлюка (лист №33-4464-вих.17від 25.07.2017), 05.05.2017 за вихідним №1832 на адресу військового прокурора Білоцерківського гарнізону направлені матеріали перевірки, проведеної Житомирським зональним відділом Військової служби правопорядку за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 . За матеріалами перевірки виявлено в діях старшого солдата ОСОБА_1 ознаки кримінального правопорушення, яке передбачене ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України. Житомирським зональним відділом Військової служби правопорядку в вказаному листі №1832 від 05.05.2017 порушено клопотання про внесення військовою прокуратурою Білоцерківського гарнізону відомостей про скоєння старшим солдатом ОСОБА_1 кримінального правопорушення, яке передбачене ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вказані факти свідчать про наявність підстав для висновків, які були зроблені у акті службового розслідування, яке проведено у військовій частині НОМЕР_1 та про їх відповідність вимогам чинного законодавства.

Підставами для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності визначеними статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, є невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Дисциплінарна відповідальність, військовослужбовців настає, за правопорушення, які пов`язані з виконанням службових обов`язків.

Отже, для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення. Вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення. Вказана позиція зазначена у постанові Вищого адміністративного суду України від 21.04.2011 № К-4007/10-С «Про визнання наказів протиправними, поновлення у військовому званні і на посаді».

Відповідно до норм ч.4 ст.5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

З огляду на наведене, суд вважає, що за результатами службового розслідування ОСОБА_1 правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення «Сувора догана» за порушення вимог ст.ст.11, 12, 14, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, яке полягає в самовільному залишенні військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 №24 од від 03.02.2017 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити позивачу премію та додаткову грошову винагороду за грудень 2016 року та січень 2017 року.

Відповідно до п.п.14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (із змінами та доповненнями) допускається зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання в разі якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, - до повернення військовослужбовців у військову частину. Порядок виплати таким військовослужбовцям грошового забезпечення визначається Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі Інструкція), яка затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008. Згідно з абзацом 7 п.9.1 Інструкції військовослужбовцям, які відсторонені від посад та у зв`язку з цим зараховані у розпорядження відповідного командира, грошове забезпечення виплачується в порядку, визначеному п.11.2 вказаної Інструкції. В свою чергу, п.11.2 передбачає, що таким військовослужбовцям з наступного після відсторонення від посад дня на період протягом якого вони не перебували на посаді виплачується лише оклад за військовими званнями та надбавка за вислугу років. 03.01.2017 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1РС старшого солдата ОСОБА_1 звільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . Відповідно припинені нарахування та виплата йому премії та додаткової грошової винагороди. Відповідно до п.31.4. Інструкції виплата премій військовослужбовцям здійснюється щомісяця на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця наступного за місяцем преміювання. Після прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1 PC від 09.01.2017 старшому солдату ОСОБА_1 не виплачено премію та додаткову грошову винагороду за грудень 2016 року. Вказаний наказ позивач не оскаржував.

Крім того, відповідно до п.31.1 Інструкції командир військової частини має право позбавляти військовослужбовця премій повністю або частково. Пункт 31.6 вказаної Інструкції передбачає, що командир військової частини позбавляє військовослужбовця премії повністю за невихід на службу без поважних причин.

Відповідно до п.31.7 Інструкції військовослужбовці не преміюються за той розрахунковий місяць, в якому вони допустили порушення чи проступок.

Таким чином, нарахування премії за січень 2017 року здійснювалось до 05.02.2017. Тому, рішення командира військової частини щодо невиплати позивачу премії та додаткової грошової винагороди за січень 2017 року, оформлене наказом №24од від 03.02.2017, є правомірним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :
в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, виплату грошових коштів.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 08.02.2018.

Суддя А.Г.Гулик