Справа № 367/8390/17
Суддя: Оладько С. І.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/8390/17
Провадження по справі № 2-а/367/16/2018
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

головуючої судді Оладько С.І

за участі секретаря Костяк В

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Розуменко О.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради про визнання протиправними дій та зобов»язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом,відповідно до якого зазначив,що він є інвалідом 2 групи,захворювання пов»язане з наслідками ліквідації аварії на ЧАЕС,є ліквідатором аварії на ЧАЕС,перебуває на обліку у відповідача.З часу встановлення йому групи інвалідності він не отримував одноразову компенсацію відповідно до ст.. 48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».23.11.2017р він звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової компенсації у розмірі 45 мінімальних заробітних плат.Листом від 29.11.2017р відповідач відмовив йому у виплаті вказаної компенсації.

Позивач вважає дану відмову незаконною,а тому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому у виплаті одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,інваліду 2 групи відповідно до ст.. 48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».Зобов»язати відповідача перерахувати та виплатити йому одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,інваліду 2 групи відповідно до ст.. 48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просила у позові відмовити,поскільки позивачу у 2007р були виплачені кошти відповідно до ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».Вказаним законом передбачено ,що порядок виплати вказаних коштів визначається Кабінетом Міністрів України,тому при виплаті позивачу одноразової допомоги відповідач керувався саме постановою кабінету Міністрів України.

Суд, заслухавши пояснення сторін,вивчивши матеріали адміністративної справи, вважає позов таким,що не підлягає до задоволення.

У судовому засіданні встановлено,що що позивач перебуває на обліку у відповідача як ліквідатор аварії на ЧАЕС 1 категорії,інвалід 2 групи.

У листопаді 2017 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою до щодо нарахування та виплати йому суми одноразової компенсації у відповідності та на підставі вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

На вказану заяву позивач отримав відповідь від 29.11.2017 року №17446, в якій зазначено, що в 2007р позивачу була нарахована та виплачена одноразова компенсація як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при настанні інвалідності 2 групи у розмірі 284,4 гр.При цьому дана компенсація виплачена відповідно до п 3 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у порядку та розмірах,встановлених Кабінетом Міністрів України (а.с.9)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного нормативного регулювання спірних правовідносин.

Положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначається Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 48 Закону № 796-XII одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 62 Закону № 796-XII роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Статтею 63 Закону № 796-XII передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Міністерство праці і соціальної політики України, як головний розпорядник коштів, забезпечує через місцеві органи соціального захисту населення виплату одноразової компенсації громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах, на які затверджені кошториси і які розраховані згідно постанов Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до частини другої ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Розпорядники бюджетних коштів нижчого рівня - управління соціального захисту населення, беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, як це передбачено ст. 51 Бюджетного кодексу України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 закріплено, що в одних законах безпосередньо встановлено розміри соціальних виплат, а в інших їх визначення віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України. Відповідно до положень Закону № 796-XII визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністрів України.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суд під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «ОСОБА_4 проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

В силу вимог п. 4 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016р. №760 «Одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Суд вважає, що при визначенні нормативно-правового акту, який підлягає застосуванню до даних правовідносин, необхідно враховувати яким нормативно-правовим актом визначено правовий статус особи, яка має право на отримання одноразової грошової компенсації.

Як встановлено судом, позивач має право на отримання одноразової компенсації як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС,інвалід 2 групи в розмірі, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України», а не в розмірах, що передбачені положеннями ст. 48 Закону № 796-XII.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В процесі судового розгляду відповідачами доведена правомірність визначення розміру виплаченої позивачу одноразової грошової компенсації, а тому суд вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України та правомірно нарахував та виплатив позивачу одноразову компенсацію як інваліду 2 групи,учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відтак, враховуючи зазначене вище, суд приходить до переконливого висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,ст.19,26 Закону України «Про місце самоврядування в Україні»,керуючись ст..ст. 5,9,10,118-123, 246-240 КАС України суд, -

В и р і ш и в :

ОСОБА_3 у позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду через Ірпінський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення суду..

Повний текст рішення суду буде складений протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду.

Суддя: С. І. Оладько