Справа № 2-а-1220/11
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 Київ К/9901/1303/17 2-а-1220/11
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні у касаційному провадженні заяву про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Красилівському районі Хмельницької області про стягнення невиплаченої щомісячної допомоги до пенсії згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період часу з 29 жовтня 2010 року по день винесення рішення судом, за касаційною скаргою Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області у складі судді Боголюбової Л.М. від 03 жовтня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Сушка О.О., Залімського І.Г., Смілянця Е.С. від 22 листопада 2017 року

В С Т А Н О В И В :

Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2011 року у справі № 2-а-1220/11 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Красилівському районі Хмельницької області про стягнення невиплаченої щомісячної допомоги до пенсії згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період часу з 29 жовтня 2010 року по день винесення рішення судом позовні вимоги задоволено, відповідача зобов'язано здійснити нарахування та виплату на користь позивача підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням виплачених сум за цей період.

У серпні 2017 року до Красилівського районного суду Хмельницької області звернулась ОСОБА_3 із заявою про заміну сторони у зв'язку зі смертю особи, яка є позивачем у справі № 2-а-1220/11.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 зазначила, що є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_2, на користь якого прийнята постанова Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2011 року у справі № 2-а-1220/11, у зв'язку з чим просила на підставі статей 55, 264 КАС України замінити ОСОБА_2 нею, ОСОБА_3, як правонаступницею, про що постановити відповідну ухвалу.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року, заяву задоволено.

Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відповідно до частини першої статті 264 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, Старокостянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року та відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що відповідно до пункту 3 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" у разі смерті стягувача виконавче провадження підлягає закінченню. Отже, підстави для реалізації права померлого на стягнення коштів за судовим рішенням, винесеним на його користь, у родичів померлого відсутні.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону судові рішення суду першої та апеляційної інстанції відповідають, а викладені в касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Як встановлено статтею 55 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до частини четвертої статті 257 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено частиною першою статті 264 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень), у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Аналогічні положення закріплені у частині п'ятій статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Конституційним Судом України у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13 грудня 2012 року, зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 червня 2013 року вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З огляду на зазначене, тлумачити статтю 264 КАС України необхідно, як норму, яка надає суду можливість контролювати виконання судових рішень, усувати перешкоди та сприяти їх виконанню.

Верховний Суд у своєму рішенні від 31 січня 2018 року у справі № 2-а-960/2010 прийшов до аналогічних висновків.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» (№ 38683/04) зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини «Воротнікова проти України» (№ 1225/02) зазначено про те, що виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.

Відповідно до пункту 40 рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції», право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок («Hornsby v. Greece» № 18357/91).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко