Справа № 554/8754/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 14.02.2018 Справа № 554/8754/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 лютого 2018 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Савченка А.Г.

при секретарі Гречка Є.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Андрієвської І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України майора поліції Романка Івана Анатолійовича, третя особа Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

7 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, в якому зазначив, що 30 жовтня 2017 року відповідно до постанови серії БР № 654783 відповідачем в особі інспектора патрульної поліції Романка І. А. він на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що о 16 год. 22 хв., цього ж дня він керував транспортним засобом «ВАЗ-2108» д. н. з. НОМЕР_1 та на перехресті вулиць О. Гончара і Пушкарівської в м. Полтаві зупинив автомобіль на пішохідному переході, що створило перешкоду для руху пішоходів, чим порушив п. 16.3 Правил дорожнього руху України (далі - Правил).

Заперечуючи факт вчинення інкримінованого йому порушення Правил, він зазначив, що його не допускав, а на пішохідний перехід виїхав випадково, уникаючи більш тяжких можливих наслідків, які могли наступити, коли б він продовжив рух по перехрестю, де вже рухались інші транспортні засоби перпендикулярно руху його автомобіля. Незважаючи на це, з порушенням визначених законом процедур, відповідачем він був притягнутий до відповідальності та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, постанову про що вважає незаконною та просить її скасувати.

В судовому засіданні він та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду в судове засідання не явився, подавши до суду заяву, в якій просив проводити розгляд без його участі.

Представник третьої особи в суді заперечувала проти задоволення позовних вимог, наголошуючи, що позивач допустив інкриміноване йому порушення вимог Правил, в зв'язку з чим у визначеній законом процедурі був підданий адміністративному стягненню, постанова про що є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 3 КУпАП).

Положення ст. 22 КУпАП встановлюють право органу (посадової особи), які уповноважені вирішувати справу, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Статтею 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 70, 77, ч. 3 ст. 85, ст. 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ч. 1 ст. 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ст. 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в ч. 3 ст. 238), ч. 3 ст. 109, ст. ст. 110, 115, ч. ч. 1, 3 і 5 ст. 116, ч. 3 ст. 116-2, ч. ч. 1 і 3 ст. 117 (при накладенні адміністративного стягнення у виді попередження на місці вчинення правопорушення), ст. ст. 118, 119, ст. ст. 134, 135, 185-3, ст. 197 (при накладенні адміністративного стягнення у виді попередження), ст. 198 (при накладенні адміністративного стягнення у виді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається (ч. 1 ст. 258).

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 258).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (ч. 3 ст. 258).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч. 4 ст. 258).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258).

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч. 6 ст. 258).

За приписами ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол (у випадку його складання) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно із ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу (ч. 1 ст. 279).

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (ч. 2 ст. 279).

За змістом ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, - знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. (п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП).

Наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10).

При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення поліцейський може звільнити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням (п. 12).

Так, ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 8.7.3 Правил дорожнього руху встановлено, що жовтий сигнал світлофору забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Пунктом 8.10 Правил передбачено, що у разі подання світлофором сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед розміткою 1.12, а якщо її немає - не ближче 10 метрів до світлофору, пішохідного переходу, а якщо вони відсутні - перед перехрещуваною проїзною частиною.

Пунктом 8.11 Правил передбачено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 16.8 Правил водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

В судовому засіданні судом було досліджено відеозапис створений співробітниками поліції.

Суд зазначає, що з даного відео вбачається, що позивач через швидкість руху не зміг зупинити транспортний засіб та перетнув розмітку 1.12, проте не здійснював руху далі перетинаючи перехрестя, а зупинився на пішохідному переході, пропускаючи пішоходів, не створюючи при цьому небезпеки дорожнього руху для інших автомобілів. Крім того, з відеозапису неможливо достовірно встановити, який саме сигнал світлофору був ввімкнений на момент перетину позивачем розмітки 1.12.

Суд також зауважує, що єдиним доказом вчинення позивачем порушення п. 16.3 Правил дорожнього руху, який наданий відповідачем, є відеозапис події, здійснений з відеореєстратора працівника поліції.

Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому норма статті 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Обов`язковою умовою її використання є виконання вимог частини 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з матеріалів справи, докази дотримання умов, передбачених ч. 2 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» щодо події порушення позивачем п. 16.3 Правил дорожнього руху, за що позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.122 КУпАП, відсутні.

Враховуючи зазначене, даний доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення не може вважатися доказом отриманим законним шляхом, оскільки він отриманий не у відповідності до вимог спеціальної норми, а саме ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

З урахуванням вищезазначеного, об'єктивні докази, які б достеменно свідчили про скоєне позивачем порушення п. 16.3 Правил дорожнього руху, за що його притягнуто до відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП в матеріалах справи відсутні.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд також зазначає, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Поліцейський, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, залежно від установлених обставин зазначає у рішенні про наявність або відсутність вини конкретної особи у його вчиненні та за результатами розгляду справи по суті на підставі статті 247 КУпАП приймає рішення щодо закриття справи про адміністративне правопорушення у зв'язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Вищенаведені обставини дають підстави суду дійти висновку, що відповідачем, всупереч положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст. ст. 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд вважає, що встановлені обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідача, а ним не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача виконані вимоги ст. ст. 268, 280 КУпАП, у зв'язку з чим приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Враховуючи вище встановлене, суд дійшов висновку, що постанова інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України майора поліції Романка І. А. серії БР № 654783 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у виді штрафу в розмірі 425 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями ст. ст. 241-243, 246, 250-251, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії БР № 654783 від 30 жовтня 2017 року винесену інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України майором поліції Романком І. А. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., закривши провадження у справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя А. Г. Савченко