Справа № 202/7437/17
Суддя: Зосименко С. Г.
Дата ухвалення: 2018-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/7437/17
Провадження № 2-а/202/15/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 січня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора 3 роти 3 батальйону УПП у м. Дніпро лейтенанта поліції Тикви Віталія Вікторовича, третя особа: Відділу безпеки дорожнього руху УПД ГУНП в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, указуючи, що 31 жовтня 2017 року інспектором 3 роти 3 батальйону УПП у м. Дніпро лейтенантом поліції Тиква В.В. відносно нього складена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 198066 за нібито порушення ним п. 8.7.3. "е" Правил дорожнього руху України, у зв'язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Позивач вважає вказану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, винесену інспектором 3 роти 3 батальйону УПП у м. Дніпро лейтенантом поліції Тиква В.В., незаконною, упередженою, з грубим порушенням норм КУпАП, що призвела до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, тому просив визнати дії старшого інспектора 3 роти 3 батальйону УПП у м. Дніпро лейтенанта поліції Тикви В.В. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАА № 198066 від 31.10.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 указав, що на його переконання, в його діях не було порушення ПДР України, оскільки він діяв відповідно до їх вимог, а також рівно так, як і водій транспортного засобу, який рухався попереду нього. Протиправні дії з боку інспектора патрульної поліції виявилися в тому, що процес розгляду справи не відповідав вимогам ст. 279 КУпАП, обставини передбачені ст. 280 КУпАП не з'ясовувалися, права особи - правопорушника передбачені ст. 268 КУпАП щодо отримання ним правової допомоги дотримані не були. Розгляд справи інспектором носив формальний характер, переконання про винність ОСОБА_1 у скоєні даного правопорушення була висловлена відповідачем наперед. Інспектор не мав права складати постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення. Через процесуальні порушення допущені при розгляді справи, тобто неналежну процесуальну форму дій інспектора поліції, не можливо встановити наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача. Відповідачем не було зазначено пояснення свідків та докази здійснення фото чи відео фіксації, які підтвердили порушення позивачем ПДР України. Інспектор в порушення вимог ст. 251 КУпАП, не прийнявши до уваги пояснення позивача, прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення, у якій, виклавши суть правопорушення, не зазначив, на підставі яких фактичних даних ним було встановлено порушення позивачем ПДР України та не долучив до постанови матеріали, на яких було б зафіксовано вчинення позивачем вказаного правопорушення. Вважає, що постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП України, оскільки не містить доказової бази вчинення правопорушення.

Позивач у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові заперечення проти позову, вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просить відмовити у їх задоволені. У своїх запереченнях вказує на те, що позовні вимоги необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 31.10.2017 року відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., в якій зазначено про те, що останній, керуючи транспортним засобом марки Chevrolet Aveo, н/з НОМЕР_1 в м. Дніпрі на пр. Слобожанський, в районі буд. № 28 здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, порушивши вимоги п. 8.7.3 "е" ПДР України. Вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року. Позивач в своєму позові намагається впевнити суд в тому, що він керувався п. 16.8 ПДР, але пріоритету п. 16.8 над п. 8.7.3 ПДР не існує. Позивач просить визнати суд дії відповідача незаконними, але жодних належних та достатніх доказів на підтвердження наявності незаконних дій інспектора до суду позивачем не надано та не встановлено. Відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, оскільки після виявлення факту порушення вимог ПДР України та зупинки транспортного засобу відповідачем було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини, позивачу були роз'ясненні його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. Весь час у інспектора ПП Тикви В.В. працював нагрудний відеореєстратор, який фіксував весь процес оформлення адміністративного правопорушення. Також було зафіксовано саме порушення позивача. Посилання позивача на нібито вчинені відповідачем порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності. Відповідач обґрунтовано прийняв рішення про необхідність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31.10.2017 року о 11:32 годині ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_2 у м. Дніпро пр. Слобожанський, 28, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 "е" ПДР України. Постановою серії ЕАА № 198066 ОСОБА_1 за вчинене правопорушення притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Зазначене підтверджується копією постанови /а.с. 8/, та відеозаписом з нагрудної камери інспектора Тиква В.В. /а.с. 19/, на якому видно, що позивач дійсно проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 "е" ПДР України.

Обставини, викладені в позовних вимогах позивача, зводяться до оцінки дій посадової особи Департаменту патрульної поліції під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності і нібито допущених порушеннях норм Кодексу про адміністративні правопорушення. Проте, це не відповідає дійсності.

Так, статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" на поліцію покладені завдання щодо регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Законом України від 14.07.2015 року № 596-VIII, який набрав чинності 08.08.2015 року, внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Указаними змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. Цим же Законом внесені зміни і до статті 258 КУпАП, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд яких віднесено до її компетенції, при цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місті вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, на яке посилається позивач, указуючи, що відповідач не мав права розглядати справу про адміністративне правопорушення на місці, було прийнято раніше, ніж набрав чинності Закон України № 596-VIII від 14.07.2015 року. Крім того, в цьому Рішенні дано офіційне тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення". Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "За місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Тому, посилання позивача у даному випадку на Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 є недоречним.

Безпідставними суд вважає і посилання позивача на недотримання відповідачем під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вимог статті 268 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження факту правомірності прийнятого ним рішення та винесення оскаржуваної постанови.

Так, з копії постанови серії ЕАА № 198066 від 31.10.2017 року та відеозапису з нагрудної камери вбачається, що ОСОБА_1 роз'яснювалися права, передбачені статтею 268 КУпАП, строк і порядок оскарження цієї постанови, про що також свідчить його підпис. Проте, ніяких пояснень, зауважень або клопотань від позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не надійшло. Оскаржувана ОСОБА_1 постанова відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП. Порушень вимог статті 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення з боку відповідача також не встановлено.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 122, 213, 222, 254, 258, 268, 288 КУпАП, п. 8.7.3. "е" Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року N 1306, Закон України № 596-VIII від 14.07.2015 року, та керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 69, 72-79, 90, 94, 96, 99, 139, 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до старшого інспектора 3 роти 3 батальйону УПП у м. Дніпро лейтенанта поліції Тикви Віталія Вікторовича, третя особа: Відділу безпеки дорожнього руху УПД ГУНП в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.Г. Зосименко