Справа № 308/11456/16-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/315/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2017 року (суддя Бедьо В.І., м. Ужгород, час прийняття - 10:32) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України в особі заступника начальника ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

03 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України в особі заступника начальника ОСОБА_2, в якому просив скасувати постанову № 1746/39506/16 від 26.10.2016 року, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України.

Також позивач просив закрити провадження у справі у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою від 11 грудня 2017 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що за змістом частини 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Так, відповідно до вказаної системи даний транспортний засіб підлягав до вивезення з митної території України в зоні діяльності Закарпатської митниці ДФС до 18.12.2015 року (включно), а в зоні діяльності іншої митниці до 24.12.2015 року.

Відповідач під час виконання покладених на органи доходів і зборів завдань використовує автоматизовані інформаційні системи, які дозволяють контролювати зокрема і терміни тимчасового ввезення ТЗ.

При цьому, із самої оскаржуваної постанови слідує, що про перевищення строку тимчасового ввезення транспортного засобу відповідачу було відомо ще у січні 2016 року (орієнтування Закарпатської митниці №07-70-63/45-50 від 04.01.2016).

Однак, не зважаючи на можливість зафіксувати порушення митних правил у межах строків накладення стягнення, передбачених ст. 467 МК України, службовими особами Закарпатської митниці ДФС протокол про порушення митних правил складено лише 22.09.2016 року, хоча факти вказують на те, що ОСОБА_1 і до цього часу перетинав митний кордон, (копія закордонного паспорта ЕВ 831964 з відмітками міститься в матеріалах справи).

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

30.01.2018 року до суду надійшов відзив Закарпатської митниці ДФС на подану апеляційну скаргу, в якому зазначається, що 04.01.2016 в бази даних АСМО «Інспектор» та САІС ДФС України Закарпатською митницею ДФС внесено орієнтування №07-70-63/45-50 відносно громадянина України ОСОБА_1, в коментарі якого зазначено «Відсутність інформації про вивезення транспортного засобу НОМЕР_2. В разі виявлення провести опитування, вирішити питання про складання протоколу про ПМП...» Дане орієнтування знято з контролю 27.08.2017 року.

Порядок внесення інформації до модуля «Орієнтування» автоматизованої системи митного оформлення "Інспектор" затверджений наказом Державної фіскальної служби від 20.04.17 №282 «Про затвердження Порядку внесення інформації про можливі порушення законодавства з питань державної митної справи до модуля "Орієнтування" АСМО "Інспектор".

Відповідно до вказаного порядку під орієнтуванням розуміється інформація про осіб та/або транспортні засоби, документи, за допомогою яких можуть бути вчинені порушення законодавства України з питань державної митної справи, інформація про товари, що можуть бути об'єктом правопорушення.

Орієнтування №07-70-63/45-50 стосовно ОСОБА_1 внесено лише у зв'язку з відсутністю у митниці інформації про вивезення транспортного засобу р.н. L18139, а не у зв'язку з вчиненням ОСОБА_1 порушення митних правил. Воно є лише засобом спрямованим на виявлення та встановлення ознак порушення митних правил і тому не може розглядатись датою виявлення триваючого правопорушення.

З огляду на викладене, відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд встановив та підтверджується матеріалами справи, що постановою в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2 від 26 жовтня 2016 року у справі про порушення митних правил № 1746/39506/16 позивач - ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі п'ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн..

Оскарженою постановою встановлено, що 22.09.2016 року о 17 год. 40 хв. у зону митного контролю пункту пропуску «Малий Березня-Убля» митного поста «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС на смугу руху «зелений коридор» заїхав легковий автомобіль марки «Ореl Zafira», реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1 під керуванням громадянина України ОСОБА_1, який слідував з України в Словаччину.

У ході митного контролю вказаного транспортного засобу виявлено, що даний транспортний засіб був ввезений громадянином України ОСОБА_1 на митну територію України 13.12.2015 року о 02 год. 35 хв. через МП «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС в митному режимі «Транзит».

Враховуючи інформацію центральної бази даних Єдиної Автоматизованої Інформаційної Системи ДФС, громадянин України ОСОБА_1 мав вивезти транспортний засіб в зоні діяльності Закарпатської митниці ДФС до 18.12.2015 року (включно), а в зоні діяльності іншої митниці до 24.12.2015 року.

Станом на 22.09.2016 року термін перебування вищевказаного транспортного засобу на митній території України, ввезеного ОСОБА_1 з метою транзиту, становить більше ніж десять діб.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до норм МК України та є обґрунтованою.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 318 Митного кодексу (МК) України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до положень глави 55 цього Кодексу поміщення громадянином-резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов'язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов'язання, застосування заходів гарантування тощо).

Статтею 90 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 95 цього Кодексу встановлені строки транзитних перевезень, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч. 1 ст. 381 цього Кодексу громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Таким чином, максимальний строк транзитного перевезення ввезеного 13.12.2015 року позивачем в режимі «транзит» автомобіля марки марки «Ореl Zafira», реєстраційний номерний знак Чехії НОМЕР_2, становив десять діб, тобто позивач був зобов'язаний вивезти цей транспортний засіб особистого користування з митної території України або перевести його в інший митний режим до 24.12.2015 року, однак всупереч вимогам наведених вище норм не зробив цього.

Згідно із ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 192 МК України якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Тобто відповідно до вимог наведених норм для звільнення особи від відповідальності за порушення строків, встановлених ст. 95 Митного кодексу України, є виключно аварія, протиправні дії третіх осіб чи дія обставин непереборної сили.

Однак, позивач не надав ні відповідачу, ні суду жодних доказів того, що вказаний ремонт ввезеного ним транспортного засобу був вимушеним і зумовлений зазначеними вище обставинами, а тому суд зазначає, що поломка транспортного засобу у спірному випадку не підпадає під дію обставин непереборної сили чи аварії, а також протиправних дій третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Суд вважає, що ст. 467 Митного кодексу України не передбачено вичерпного переліку триваючих правопорушень, а лише констатується приналежність до таких порушень, у тому числі тих, що передбачені ст. ст. 469, 477- 485 Митного кодексу України.

При цьому, в положеннях Митного кодексу України не міститься визначення триваючого правопорушення.

Поряд з тим, відповідно до висновків, викладених у листі Міністерства юстиції України від 01 грудня 2003 року №22-34-1465, триваючим правопорушенням є такі, що пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.

Отже триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Тобто, не вивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку.

Оскільки ОСОБА_1 станом на 22.09.2016 року не виконав обов'язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України або розмитнення автомобіля в порядку, встановленому законом, таке правопорушення, на переконання апеляційного суду, є триваючим.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивачем перевищено встановлений Митним кодексом України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж десять діб, а обставини непереборної сили, які би перешкодили йому виконати вимоги законодавства України, були відсутні.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, а тому постанова в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2 від 26 жовтня 2016 року в справі про порушення митних правил №1746/30506/16 є законною.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2017 року у справі № 308/11456/16-а - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Р.Й. Коваль