Справа № 704/1199/17
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 704/1199/17 Суддя суду першої інстанції: Фролов Олександр Леонідович
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року, що прийнята о 15 год. 35 хв. у місті Тальне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Присяжнюка Олександра Миколайовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив постанову № 184-ДК/0059П/08/01/-17 від 08.09.2017, винесену державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Присяжнюком О.М. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_4 та притягнення до адміністративної відповідальності на підставі статті 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнати незаконною та скасувати.

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року позов задоволено повністю.

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що право користування спірною земельною ділянкою у позивача та СФГ «Вікторія» не виникло. Також скаржник наголошує на тому, що ним не було порушено процедуру прийняття оскаржуваного рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Присяжнюком О.М. 23.08.2017 проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства СФГ «Вікторія», головою якого є позивач.

За результатами перевірки складено акт від 23.08.2017 №184-ДК/184/АП09011/-17, з якого вбачається, що перевіркою встановлено порушення вимог земельного законодавства, що полягає у самовільному зайнятті земельних ділянок сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Зеленківської сільської ради за межами населеного пункту, площею 16 га, користувачем яких був покійний ОСОБА_6 відповідно до державного акту на право постійного користування серії НОМЕР_1 від 17.11.2000.

В подальшому, 30.08.2017 інспектором відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення №184-ДК/005П/07/01/-17 (а.с. 11), у якому зазначено про роз'яснення позивачу прав, повідомлено йому про дату час та місце розгляду справи, а також зроблено відмітку про те, що позивач відмовився від підписання протоколу. Цього ж дня інспектором було складено повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення (а.с. 10) та винесено припис (а.с. 12).

Постановою державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Присяжнюком О.М. 08.09.2017 винесено оскаржувану постанову № 184-ДК/0059П/08/01/-17 від 08.09.2017, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивачем спірна земельна ділянка використовувалась правомірно, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини першої статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, у повній мірі відповідає статті вимогам 256 КУпАП. Зокрема припис містить відмітку про роз'яснення позивачу його прав, а також відомості про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. У зв'язку із відмовою позивача від підписання припису, у приписі зроблено відповідну відмітку.

Таким чином, при складенні припису прав позивача порушено не було. Крім того, його повідомлено належним чином про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

За змістом частини першої статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини другої статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до частини першої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Щодо висновків суду першої інстанції про незазначення в оскаржуваній постанові відомостей про те чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, то, на переконання суду апеляційної інстанції, не зазначення цих відомостей у постанові свідчить про те, що такі обставини відповідачем при розгляді справи встановлено не було. Позивач також не стверджує про наявність зазначених обставин. Щодо висновків про незазначення вини та заподіяння майнової шкоди, то слід наголосити, що оскаржуваною постановою визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні спірного правопорушення та встановлено розмір майнової шкоди, правильність визначення якого позивачем у даній справі не оспорено.

Щодо суті зафіксованого в оскаржуваній постанові правопорушення, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до частини першої статті 93, частини першої статті 102-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції наголошує на тому, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що спірні земельні ділянки були передані у власність, користування чи оренду позивачу та/або СФГ «Вікторія», головою якого він є.

При цьому, державний акт про право користування спірними ділянками колишнім головою СФГ «Вікторія» не свідчить про правомірність використання цих ділянок безпосередньо позивачем та/або СФГ «Вікторія».

Продаж позивачу корпоративних прав СФГ «Вікторія» спадкоємцем колишнього голови цього господарства також не є підставою для набуття позивачем чи власне СФГ «Вікторія» права користування спірними земельними ділянками. Колегія суддів наголошує на тому, що у відповідності до частин другої-третьої статті 102-1 ЗК право користування земельною ділянкою комунальної власності не може бути внесено до статутного капіталу, а також відчужуватися або передаватися іншим особам, у тому числі в порядку спадкування.

Судом апеляційної інстанції також приймається до уваги правова позиція Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 23.11.2016 по справі 6-3113цс15, яка полягає у тому, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Таким чином, зі смертю ОСОБА_6 право користування спірними земельними ділянками припинилося. Жодних інших доказів про наявність у позивача чи безпосередньо у СФГ «Вікторія» права на використання цих земель, зокрема рішень їх власника про надання у користування/оренду, договорів, укладених із власником, щодо користування/оренди, позивачем надано не було.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що СФГ «Вікторія», головою якого є позивач, використовувало спірні земельні ділянки без відповідних правовстановлюючих документів.

Згідно статті 211 ЗК за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на <…> посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, оскаржуваним рішенням відповідача на позивача, як на посадову особу СФГ «Вікторія», за самовільне зайняття земельної ділянки правомірно накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі нижньої межі санкції статті 53-1 КУпАП.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області задовольнити.

Скасувати постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Присяжнюка Олександра Миколайовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Ю.А. Ісаєнко