Справа № 815/1625/17     
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1625/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

За участю представників сторін:

Позивач: ОСОБА_1 до суду не з»явилась, надіслала клопотання щодо розгляду справи без її участі

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 09.01.2018р. №03-36/158.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету ОСОБА_3 України про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень (від 15.01.2018р. вхід.№873/18), просить суд визнати кінцевими та сплаченими у повному обсязі сплачені податки за період СПД; визнати таким, що у позивача на законодавчому рівні не утворилась, та не могла утворитися будь-яка заборгованість, у т.ч. ЄСВ, за час ведення субєкта підприємницької діяльності, та після припинення СПД, так як на те мали місце, та є визначальні, вагомі, ґрунтовні, беззаперечні підстави й докази, джерела інформації, котрі заслуговують переконливої довіри; зобовязати Кабінет ОСОБА_3 України негайно прийняти відповідні заходи щодо забезпечення верховенства права, щодо запобігання порушень прав позивача, пов'язаних з питанням щодо періоду ведення СПД (суб'єкта підприємницької діяльності), реалізації прав ОСОБА_1 в національному суді всіх інстанцій і за межами суду, вжити відповідних заходів, якими запобігти зловживанню суб'єктами владних повноважень (і т.д.) своїми службовими становищами, запобігти допущення правопорушень суб'єктами владних повноважень, що мають певні протиправні цілі і наміри, запобігти допущення ними саме свавілля, беззаконня, запобігти придумувати і незаконно стягувати так звані (під приводом) заборгованості, що не відповідають дійсності, запобігти геноциду здійснює з почуттям безкарності, зокрема, УПФУ (мається на увазі і начальник УПФУ), зазіхати на майно будь-якого виду, в т.ч. грошового, в т.ч. на пенсію позивача, таким чином, запобігти створювати загрози і зазіхати на здоров'я і життя ОСОБА_1; зобовязати Кабінет ОСОБА_3 України для удосконалення законодавства та КАСУ в межах його (відповідача) компетенції видати Постанови і Розпорядження, які є обов'язковими до виконання, внести і ініціювати прийняття наступних змін і доповнень до відповідних законів, в законодавчо-нормативні акти виходячи з викладеного в позові, заявах, та клопотаннях, з метою запобігання порушенням законодавства, прав позивача, забезпечення захисту і відновлення законних, гарантованих прав та інтересів ОСОБА_1; з метою удосконалення законодавства та КАСУ зобов'язати Кабінет ОСОБА_3 України в межах його компетенції видати Постанови і Розпорядження, які є обов'язковими до виконання, внести і ініціювати прийняття наступних змін і доповнень до відповідних законів, в законодавчо-нормативні акти: строк давності звернення до суду зі сторони ДФС, УПФУ, ЄДР, контролюючими органами та іншими органами, управліннями, суб'єктами владних повноважень і т.д. не може бути більше ніж громадянами, фізичними особами, юридичними особами, які не конституційно, суперечить принципам рівноправності; строк звернення до суду контролюючими органами, суб'єктами владних повноважень (в т.ч. ДФС, ЄДР, УПФУ) щодо стягнення заборгованості суб'єктами владних повноважень, недоїмки, пені або штрафів застосувати термін давності - добу з дня виявлення, наявність заборгованості визначається і встановлюється лише в суді, тобто строк звернення до суду (державними органами встановити) - добу, в іншому випадку вважати заборгованість у громадян, СПД відсутньою; вимоги по заборгованості, недоїмці, пені, штрафах щодо ЄСВ не застосовувати до осіб, які вели підприємницьку діяльність, зокрема, на єдиному податку включно 2012р. і заявили про припинення СПД до 2013р., в т.ч. фізичним особам-підприємцям на єдиному податку; прийняти терміново (в найближчі терміни) статтю і доповнити КАСУ: про право на подачу зустрічного позову, однорідних вимог і одночасного їх розгляду з первісним позовом саме лише зі сторони фізичних осіб, юридичних осіб, крім суб'єктів владних повноважень і т.д., у звязку з чим виключить односторонній розгляд лише позовів суб'єктів владних повноважень, вигадування заборгованостей зі сторони суб'єктів владних повноважень, виключить зловживання службовим становищем як з боку суб'єктів владних повноважень, так і суду/суддів; виключити і не розглядати позови суб'єктів владних повноважень в скороченому провадженні, тим більше без відома та згоди відповідача звичайних громадян, фізичних осіб-підприємців, оскільки породжує правопорушення, таким чином виключити односторонній розгляд і прийняття незаконних, неправосудних рішень на користь органів владних повноважень, у недопущення фактів порушення прав громадян і т.д.; до ст.107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та КАСУ внести доповнення щодо відповідальності УПФУ, його органів і посадовими особами за період їх діяльності, уточнити в залежності якими законами, в т.ч. в коментарях до закону більш розширено, доступно викласти яку відповідальність, за які порушення вони несуть; в адміністративних правовідносинах між фізичними особами та органами владних повноважень судовий збір визначити по завершенню розгляду справ і прийняття остаточного рішення, щоб виключити перешкода особам, громадянам до правосуддя, зловживання правами суб'єктами владних повноважень, відбити охоту придумувати неіснуючі заборгованості, тобто владні повноваження повинні оплачувати до подачі позовів, а інші учасники, в. т.ч. фізичні особи, громадяни якщо рішення не на їхню користь, то оплатити після прийняття остаточного рішення судом, враховуючи матеріальний стан; у разі оскарження фізичними особами, страхувальниками, застрахованими особами дій, бездіяльності, рішень суб'єктів владних повноважень термін оскарження припиняти (чи не закінчується) з моменту початку з'ясування обставин, процедури узгодження, подання скарги до органів владних повноважень та/або позову до суду, тобто термін оскарження в суді не закінчується; щоб уникнути зловживання і недобросовісності строками, уникнути затягування часу суб'єктами владних повноважень і судами/суддями, виключити можливість суб'єктами владних повноважень і необ'єктивними суддями позбавляти можливості і права захистити порушених прав, виключить втрату строку звернення до суду та розгляду звернення судом; рішення контролюючих органів, суб'єктів владних повноважень про стягнення заборгованості від фізичних осіб, підприємців, за період ведення СПД, зокрема, на ведення на єдиному податку з 01.01.2011р. в т.ч. по ЄСВ, підлягали розгляду лише в суді, рішення органів владних повноважень не є виконавчим документом, вимоги контролюючих органів, органів владних повноважень (державних органів), не визнані фізичною особою-підприємцем, діяльність якого припиняється і припинялася, якщо кредитор у місячний строк з дня одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, а також вимоги, не задоволені через відсутність майна, вважаються погашеними; субєкти владних повноважень, котрі не звернулись до суду протягом 2011р. в місячний строк, вважати строк звернення до суду вичерпаним, в зв'язку з чим відсутні повноваження звертатися до суду; за період ведення СПД до 2013р., заборгованості по ЄСВ не нараховуються у СПД з 2010р. включно 2012р., які заявили про припинення СПД в т.ч. СПД на єдиному податку; у СПД на єдиному податку, які ведуть діяльність до 2013р. оплатили єдиний податок до 2013р. відсутня заборгованість по ЄСВ, у звязку з чим вимоги державних органів про примусове стягнення з ЄСВ вважати незаконними; про права і обов'язки повідомити фізичних осіб, громадян і т.д. з повідомленням про вручення, інші вважаються недійсними, тобто не враховуються; надіслані та вручені без позначення строку, та при неможливості визначення дати вручення - рахувати не врученими, та неповідомлення; термін відліку починати з наступного дня після вручення з повідомленням про вручення, виключити слово «з дня вручення» оскільки вручаються пізно, в основному по закінченню дня, або після робочого дня, у звязку несправедливо зменшується строк на вивчення, підготовку, складання та відправлення звернень; будь-які Постанова та закон повинні починатися зі змісту ст.3 Конституції України; при утворенні конфлікту інтересів, що не однозначного трактування законів і норм законів, то рішення приймаються на користь осіб, громадян, платника податків, внесків, обов'язкових платежів і т.д.; внести зміни до закону і т.д. щодо депутатів, про зняття з них (до єдиного) недоторканності, щоб несли відповідальність кожен з них окремо і спільно за прийняті ними антинародні і антиконституційні закони, за несумлінне ставлення до своїх обов'язків, за бездіяльність і за обман, порожні обіцянки, за порушення прав громадян, а голосування депутатів має бути кожного персонально оприлюднено, тобто доступно для народу з яких питань який депутат як голосував; у разі неналежного повідомлення судом/суддею сторону, та вплив вказаного фактору на прийняття негативного рішення судом, слід переглядати рішення в суді тієї ж інстанції без оплати стороною судового збору, щоб уникнути винесення передчасних, неправосудних рішень, змушення судом оскарження стороною рішення суду, затягування часу, тобто щоб уникнути неналежного, протиправного користування службовим становищем; щоб уникнути створення громадянам (ОСОБА_1) перешкод до правосуддя, підставами для повернення судом позову можуть бути лише якщо за одними і тими самими підставах, до одних і тих же сторін, за одними і тими ж обставинами вже прийнято рішення позитивне або негативне, а не тому що вже подавався позов вимушено при спробі домогтися справедливості або відмовлено у відкритті провадження; не повертати позови громадянам у зв'язку з тим, що є такий вже позов, а дати позивачеві можливість і право об'єднати їх і визначити переважний позов, таким чином позбавить недобросовісно суддями користуватися правом повернення позову, таким чином виключити можливість незаконного створення перешкоди до правосуддя, затягування часу; виключити можливість створювати видимість виконання дій судом/недобросовісними суддями, вірніше грати в судовий розгляд і займати недобросовісно чуже місце; створити можливість для особи, яка була стороною у справі дистанційно ознайомлюватися в повному обсязі зі справою.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з народження ОСОБА_1 є громадянкою України. З середини квітня 2016р. позивач перебуває в статусі пенсіонера за віком, і відноситься до категорії непрацездатного населення, до категорії з низьким рівнем достатку, до категорії малозабезпечених не по своїй волі. Також, позивач стверджує, що у неї не виникали зобов'язання, вона не є платником єдиних соціальних внесків (ЄСВ) на загальнообов'язкове соціальне страхування, у неї були відсутні, та наразі відсутні зобов'язання платника додаткових єдиних внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не утворилося заборгованості. Кабінет ОСОБА_3 України є вищим органом у системі органів виконавчої влади України, котрий відповідно до функцій, завдань, обов'язків, принципів повинен здійснити виконавчу владу безпосередньо, та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації, тощо, повинен і зобов'язаний направити, та координувати роботу вказаних органів. Основними завданнями Кабінету ОСОБА_3 України є вжиття заходів щодо забезпечення прав, свобод людини і громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості; діяльність якого спрямовується на забезпечення інтересів українського народу шляхом виконання Конституції і законів України, актів Президента України. Кабінет ОСОБА_3 України зобов'язаний здійснювати постійний контроль за виконанням органами виконавчої влади Конституції України, та інших актів законодавства України, вживати заходів щодо усунення недоліків в роботі зазначених органів, в межах своєї компетенції видавати постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Відповідач Кабінет ОСОБА_3 України з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов (від 22.01.2018р. вхід.№1710/18), наголошуючи, зокрема, що Кабінетом ОСОБА_3 України, в межах визначених законом повноважень, не приймалось жодного нормативно-правового акта, акта індивідуальної дії щодо позивача ОСОБА_1. Також, на думку відповідача, Кабінет ОСОБА_3 України не є суб'єктом правовідносин, що виникають в процесі сплати в повному обсязі податків за період СПД; визнання того, що у особи на законодавчому рівні не утворилась заборгованість за час ведення суб'єктом підприємницької діяльності, у звязку з чим Кабінет ОСОБА_3 України не порушував права, свободи, та охоронювані законом інтереси позивача - ОСОБА_1

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2017р. прийнято до свого провадження справу №815/1625/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету ОСОБА_3 України про визнання кінцевими та сплаченими у повному обсязі сплачені податки за період СПД; визнання того, що у позивача на законодавчому рівні не утворилась, та не могла утворитися будь-яка заборгованість, у т.ч. ЄСВ, за час ведення субєкта підприємницької діяльності, та після припинення СПД, так як на те мали місце, та є визначальні, вагомі, ґрунтовні, беззаперечні підстави й докази, джерела інформації, котрі заслуговують переконливої довіри.

Ухвалою суду від 10.01.2018р., з урахуванням набуття 15.12.2017р. чинності Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №2147-VIII від 03.10.2017р., котрим положення КАС України викладено в новій редакції, вирішено розгляд даної адміністративної справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 07.07.2005року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради Одеської області проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вчинено відповідний запис №0001403, що підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом зясовано, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 знаходилась на спрощеній системі оподаткування, та була платником єдиного податку.

Відповідно до наявного у матеріалах справи ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач - ОСОБА_1 з 08.07.2005року перебувала на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в м.Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області.

Судом встановлено, що у звязку з несплатою ФОП ОСОБА_1 у добровільному порядку сум страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 1288,80грн., Управлінням пенсійного фонду України в м.Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області на адресу ФОП ОСОБА_1 направлено Вимогу про сплату боргу №Ф 47-У від 05 травня 2011року, відповідно до якої сума недоїмки зі страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, що підлягає сплаті, складає 1288,80грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2012р., залишеною без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012р. у справі №2а/1570/9232/2011, у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області про визнання бездіяльності, дій протиправними, незаконними, безпідставними, принизливими, образливими, встановлення відсутності та перевищення повноважень при складанні вимоги про сплату боргу та по нарахуванню додаткових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, визнання вимоги № ф 47 від 05.05.2011року в сумі 1288,80грн. за 2010рік незаконною, протиправною, безпідставною та її скасування, вважати її відкликаною та зобовязання відкликати вимогу №ф 47, визнання боргу по додатковим нарахуванням єдиного внеску за 2011рік в сумі 979,59грн. незаконним, протиправним, безпідставним та скасувати його як такий, вважати його відкликаним та зобовязання відкликати борг, зобовязання видати довідку про відсутність різного роду заборгованості в строки до 3-х календарних днів, стягнення судових витрат, зобовязання поновити з Державної податкової інспекції в м.Білгород-Дністровський довідку про відсутність заборгованості по податках і зборах та довідку про сплату єдиного податку впродовж підприємницької діяльності з липня 2005року по березень 2011року, відмовлено.

Зокрема, в межах розгляду означеної справи судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що за ФОП ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за 2010рік у сумі 1288,80грн., та згідно довідки №2932/02 від 24.06.2011року ФОП ОСОБА_1 не сплачено єдиний внесок за І квартал 2011року в сумі 979,59грн.

З матеріалів справи вбачається, що 16.07.2014р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис №5001403 щодо припинення державної реєстрації Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Судом встановлено, що Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2015р. у справі №815/5032/15 адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області задоволено, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного фонду України в м.Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 1288,80грн.

Судом також з»ясовано, що Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2017р. у справі №815/39/17 адміністративний позов Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області задоволено, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59грн.

Не погодившись з наявністю вищеозначеної заборгованості, позивач - ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання кінцевими та сплаченими у повному обсязі сплачені податки за період СПД; визнання таким, що у позивача на законодавчому рівні не утворилась, та не могла утворитися будь-яка заборгованість, у т.ч. ЄСВ, за час ведення субєкта підприємницької діяльності, та після припинення СПД, так як на те мали місце, та є визначальні, вагомі, ґрунтовні, беззаперечні підстави й докази, джерела інформації, котрі заслуговують переконливої довіри; зобовязання Кабінету ОСОБА_3 України негайно прийняти відповідні заходи щодо забезпечення верховенства права, щодо запобігання порушень прав позивача, пов'язаних з питанням щодо періоду ведення СПД (суб'єкта підприємницької діяльності), реалізації прав ОСОБА_1 в національному суді всіх інстанцій і за межами суду, вжити відповідних заходів, якими запобігти зловживанню суб'єктами владних повноважень (і т.д.) своїми службовими становищами, запобігти допущення правопорушень суб'єктами владних повноважень, що мають певні протиправні цілі і наміри, запобігти допущення ними саме свавілля, беззаконня, запобігти придумувати і незаконно стягувати так звані (під приводом) заборгованості, що не відповідають дійсності, запобігти геноциду здійснює з почуттям безкарності, зокрема, УПФУ (мається на увазі і начальник УПФУ), зазіхати на майно будь-якого виду, в т.ч. грошового, в т.ч. на пенсію позивача, таким чином, запобігти створювати загрози і зазіхати на здоров'я і життя ОСОБА_1; зобовязання Кабінету ОСОБА_3 України для удосконалення законодавства та КАСУ в межах його (відповідача) компетенції видати Постанови і Розпорядження, які є обов'язковими до виконання, внести і ініціювати прийняття наступних змін і доповнень до відповідних законів, в законодавчо-нормативні акти виходячи з викладеного в позові, заявах, та клопотаннях, з метою запобігання порушенням законодавства, прав позивача, забезпечення захисту і відновлення законних, гарантованих прав та інтересів ОСОБА_1; з метою удосконалення законодавства та КАСУ зобов'язання Кабінету ОСОБА_3 України в межах його компетенції видати Постанови і Розпорядження, які є обов'язковими до виконання, внести і ініціювати прийняття змін і доповнень до відповідних законів, в законодавчо-нормативні акти, є неправомірними, безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, підставою для звернення позивача - ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду з даним позовом послугувало не визнання заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 1288,80грн., та зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59грн.

Відповідно до ст.1 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, страхові внески до Пенсійного фонду України є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.20 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду.

Частиною 6 статті 20 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Частиною 2 статті 106 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що обовязок щодо сплати ОСОБА_1 страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 1288,80грн. визначено приписами Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є фізичні особі підприємці, в т.ч. ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.4 ч.1 ст.4 Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску зобовязані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах 3 та 4 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» календарний рік.

Отже, з урахуванням наведеного, судом зясовано, що обовязок щодо сплати ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59грн. визначено положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Між тим, судом з»ясовано, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження сплати позивачем - ОСОБА_1 страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 1288,80грн., та суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59грн.

При цьому, суд вважає за доцільне наголосити, що нормативно-правові акти, з урахуванням яких на позивача - ОСОБА_1 покладено обовязок зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 1288,80грн., та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59грн., а саме Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, та Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідачем - Кабінетом ОСОБА_3 України не приймалися.

Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет ОСОБА_3 України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету ОСОБА_3 України визначено Законом України «Про Кабінет ОСОБА_3 України» від 27 лютого 2014року №794-VII (зі змінами та доповненнями)

Статтею 116 Конституції України передбачено, що Кабінет ОСОБА_3 України, серед іншого, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Кабінет ОСОБА_3 України» до основних завдань Кабінету ОСОБА_3 України належать: 1) забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України; 2) вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості; 3) забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров'я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; 4) розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, культурного розвитку, охорони довкілля, а також розроблення, затвердження і виконання інших державних цільових програм; 5) забезпечення розвитку і державної підтримки науково-технічного та інноваційного потенціалу держави; 6) забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об'єктами державної власності відповідно до закону; 7) здійснення заходів щодо забезпечення обороноздатності та національної безпеки України, громадського порядку, боротьби із злочинністю, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; 8) організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи; 9) спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.

Згідно зі статтею 117 Конституції України Кабінет ОСОБА_3 України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Закону України «Про Кабінет ОСОБА_3 України» Кабінету ОСОБА_3 України відповідно до Конституції України належить право законодавчої ініціативи у ОСОБА_4 України. Кабінет ОСОБА_3 України вносить проекти законів на розгляд Верховної ОСОБА_3 України відповідно до вимог Регламенту Верховної ОСОБА_3 України.

Статтею 50 Закону України «Про Кабінет ОСОБА_3 України» передбачено, що право ініціативи у прийнятті актів Кабінету ОСОБА_3 України мають члени Кабінету ОСОБА_3 України, центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Проекти актів Кабінету ОСОБА_3 України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету ОСОБА_3 України вносяться на розгляд Кабінету ОСОБА_3 України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом ОСОБА_3 України через відповідного члена Кабінету ОСОБА_3 України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету ОСОБА_3 України можуть також вноситися в установленому порядку на розгляд Кабінету ОСОБА_3 України Прем'єр-міністром України, Першим віце-прем'єр-міністром України, віце-прем'єр-міністрами України, а також міністром, який не очолює міністерство.

Проекти актів Кабінету ОСОБА_3 України, внесені на його розгляд, реєструються Секретаріатом Кабінету ОСОБА_3 України. Зареєстровані проекти актів Кабінету ОСОБА_3 України вносяться до бази даних електронної комп'ютерної мережі. Їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Кабінету ОСОБА_3 України здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом ОСОБА_3 України.

До підготовки проектів актів Кабінету ОСОБА_3 України можуть залучатися народні депутати України, науковці та інші фахівці за їх згодою.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що фізичні особі відсутні у законодавчо передбаченому переліку субєктів, котрі безпосередньо можуть ініціювати внесення проекту акту Уряду, чи виступити з ініціативою його прийняття, а відтак, позивач - ОСОБА_1, в силу приписів чинного законодавства, не наділена правом виступати з ініціативою в прийнятті актів Кабінету ОСОБА_3 України.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що практична реалізація громадянами права на звернення до Кабінету ОСОБА_3 України зі своїми нормативними пропозиціями можлива безпосередньо на підставі норм Конституції України, які є нормами прямої дії, з урахуванням положень Закону України «Про звернення громадян». Водночас, жодних доказів на підтвердження звернення ОСОБА_1 до Кабінету ОСОБА_3 України зі спірних питань, позивачем до матеріалів справи не надано.

Відповідно до статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна ОСОБА_3 України.

Згідно зі статтею 85 Конституції України до повноважень Верховної ОСОБА_3 України, серед іншого, належить прийняття законів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002року №17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної ОСОБА_3 України) зазначено, що Верховна ОСОБА_3 України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна ОСОБА_3 України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної ОСОБА_3 України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної ОСОБА_3 України під час її сесій. Визначення Верховної ОСОБА_3 України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна ОСОБА_3 України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Статтею 89 Закону України «Про Регламент Верховної ОСОБА_3 України» передбачено, що право законодавчої ініціативи у ОСОБА_4 належить Президенту України, народним депутатам, Кабінету ОСОБА_3 України і Національному банку України.

Право законодавчої ініціативи здійснюється шляхом внесення до Верховної ОСОБА_3: 1) проектів законів, постанов; 2) проектів інших актів Верховної ОСОБА_3; 3) пропозицій до законопроектів; 4) поправок до законопроектів.

Основні терміни, використані в цьому розділі та Регламенті, мають таке значення: 1) законопроекти - проекти законів, постанов Верховної ОСОБА_3, які містять положення нормативного характеру; 2) проект іншого акта - проекти постанов, резолюцій, декларацій, звернень, заяв, що випливають з установчих, організаційних, контрольних та інших функцій Верховної ОСОБА_3; 3) пропозиції - внесення змін до тексту законопроекту (статей, їх частин, пунктів, речень), зміни порядку розміщення, об'єднання розділів, глав, статей, їх частин і пунктів, а також виділення тих чи інших положень в окремі розділи, глави, статті; 4) поправка - внесення виправлень, уточнень, усунення помилок, суперечностей у тексті законопроекту.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що саме парламент є єдиним органом законодавчої влади в Україні, у звязку з чим внесення змін, та доповнень до положень чинного законодавства України віднесено до повноважень Верховної ОСОБА_3 України.

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_3 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кінцевими та сплаченими у повному обсязі сплачені податки за період СПД; визнання таким, що у позивача на законодавчому рівні не утворилась, та не могла утворитися будь-яка заборгованість, у т.ч. ЄСВ, за час ведення субєкта підприємницької діяльності, та після припинення СПД, так як на те мали місце, та є визначальні, вагомі, ґрунтовні, беззаперечні підстави й докази, джерела інформації, котрі заслуговують переконливої довіри; зобовязання Кабінету ОСОБА_3 України негайно прийняти відповідні заходи щодо забезпечення верховенства права, щодо запобігання порушень прав позивача, пов'язаних з питанням щодо періоду ведення СПД (суб'єкта підприємницької діяльності), реалізації прав ОСОБА_1 в національному суді всіх інстанцій і за межами суду, вжити відповідних заходів, якими запобігти зловживанню суб'єктами владних повноважень (і т.д.) своїми службовими становищами, запобігти допущення правопорушень суб'єктами владних повноважень, що мають певні протиправні цілі і наміри, запобігти допущення ними саме свавілля, беззаконня, запобігти придумувати і незаконно стягувати так звані (під приводом) заборгованості, що не відповідають дійсності, запобігти геноциду здійснює з почуттям безкарності, зокрема, УПФУ (мається на увазі і начальник УПФУ), зазіхати на майно будь-якого виду, в т.ч. грошового, в т.ч. на пенсію позивача, таким чином, запобігти створювати загрози і зазіхати на здоров'я і життя ОСОБА_1; зобовязання Кабінету ОСОБА_3 України для удосконалення законодавства та КАСУ в межах його (відповідача) компетенції видати Постанови і Розпорядження, які є обов'язковими до виконання, внести і ініціювати прийняття наступних змін і доповнень до відповідних законів, в законодавчо-нормативні акти виходячи з викладеного в позові, заявах, та клопотаннях, з метою запобігання порушенням законодавства, прав позивача, забезпечення захисту і відновлення законних, гарантованих прав та інтересів ОСОБА_1; з метою удосконалення законодавства та КАСУ зобов'язання Кабінету ОСОБА_3 України в межах його компетенції видати Постанови і Розпорядження, які є обов'язковими до виконання, внести і ініціювати прийняття змін і доповнень до відповідних законів, в законодавчо-нормативні акти.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві, та додаткових письмових поясненнях до адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Кабінету ОСОБА_3 України про зобовязання вчинити певні дії, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.72-76, 139, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету ОСОБА_3 України про зобовязання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано судом « 14» лютого 2018року.

Суддя Харченко Ю.В.

.