Справа № 826/16340/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Суддя першої інстанції: Донець В.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2018 року Справа № 826/16340/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у справі:

за позовом: ОСОБА_1

до: військової частини НОМЕР_1 ,

командира військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2

ОСОБА_2

про: визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1), командира військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_2 (далі відповідач-2) про визнання протиправним та скасування наказу від 11.04.2016 р. № 945.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року позовну заяву було залишено без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду, посилаючись на те, що оскаржуваний ним наказ стосується не проходження військової служби, а притягнення до матеріальної відповідальності та підлягає оскарженню до суду протягом шести місяців з часу, коли він дізнався про порушення своїх прав, тобто з вересня 2017 року.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі просять залишити її без задоволення, а рішення суду без змін та зазначають, що на заявлені позивачем вимоги у цій справі поширюється місячний строк звернення до суду, який позивач, знаючи про оскаржуваний ним наказ, пропустив.

У судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ст. 310 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався ч. 3 ст. 99 КАС України в редакції, чинній на момент її прийняття, та виходив з того, що позивач дізнався про наказ від 11.04.2016 р. у вересні 2017 року, а позовну заяву в цій справі подав у грудні 2017 року з пропуском місячного строку звернення до суду.

Однак, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви (далі КАС України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 1 статті 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що перебіг процесуального строку звернення особи до суду з адміністративним позовом починається з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів та за загальним правилом становить шість місяців, крім справ щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, для яких такий строк один місяць.

Виходячи з викладеного, колегія суддів встановила, що предметом спору у цій справі є наказ командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 11.04.2016 р. № 945 «Про результати розслідування за фактом втрати військового майна ракетно-артилерійського озброєння», яким позивача притягнуто до матеріальної відповідальності за втрату військового майна, тобто цільовим призначенням такого наказу є не врегулювання питань щодо прийняття на військову службу, її проходження чи звільнення з неї, а відшкодування заподіяних збитків.

З огляду на це, процесуальний строк оскарження до суду зазначеного наказу становить шість місяців, як таке було передбачено ч. 2 ст. 99 КАС України в редакції, чинній на момент звернення позивача з адміністративним позовом у цій справі.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про оскаржуваний ним наказ і, відповідно, порушення його прав, свобод та інтересів у вересні 2017 року та 12.12.2017 р. подав позов до суду.

У контексті дослідження даного питання судова колегія зазначає, що доводи відповідачів про те, що позивач був належним чином обізнаний щодо існування наказу від 11.04.2016 р. № 945 та з його змістом, про що, на їх думку свідчить аркуш доведення, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки у зазначеному відповідачами аркуші доведення /Т. 1 а.с. 105/ вказано датою ознайомлення позивача 18.03.2016 р., тобто дату раніше за його прийняття, що є нелогічним та виключає достатні і необхідні правові підстави вважати такий аркуш доведення належним і достатнім доказом у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України (у редакції, чинній на теперішній час) для підтвердження факту своєчасного ознайомлення позивачем із зазначеним наказом.

Водночас, жодних інших доказів, які б відповідали вимогам зазначених норм адміністративного процесуального законодавства, відповідачами, які є суб`єктами владних повноважень та на яких, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, покладено обов`язок доказування, суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав вважати, що позивачем було пропущено строк звернення до суду адміністративним позовом у цій справі.

Приходячи до такого висновку, судова колегія враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 р. по справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 320 КАС України у редакції, чинній на момент розгляду колегією суддів апеляційної скарги, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 229, 242-244, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Рішення виготовлено 07 лютого 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: