Справа № 415/7585/17
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/7585/17
Провадження № 2-а/415/51/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.18 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря - Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, що мешкає за адресою: 93105, АДРЕСА_1, ід.к. НОМЕР_1, до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, що розташовано за адресою: 93113, Луганська область, місто Лисичанськ, вул. ім. В.Сосюри, 347, , про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області 29.11.2017 року звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з квітня 2017 року; зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити виниклу заборгованість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він - ОСОБА_1, є пенсіонером за віком і перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську з грудня 2014 року, як особа, переміщена з району проведення антитерористичної операції. До квітня 2017 року включно він отримував пенсію на картковий рахунок відкритий у ТВ Б В № 10012/089 АТ «Ощадбанк».

На даний час пенсія є для нього єдиним джерелом існування, однак Відповідач з квітня поточного року до теперішнього часу без зазначення причин припинив її виплату (остання виплата була у березні 2017 р.).

Вважає таку діяльність протиправною і такою, що порушує його конституційні права.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 - IV від 09.07.2003 року передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Рішення УПФУ в м. Лисичанську або рішення суду з приводу зупинення з квітня 2017 року йому пенсії не було.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні в - справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., ЄСПЛ зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або піде ґавою для їх обмеження.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України, якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребує необхідні докази. Відомості про стан заборгованості позивач не може надати, оскільки вони знаходяться в Пенсійній справі у Відповідача.

На підставі викладеного, просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо невиплати йому пенсії з квітня 2017 року та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та сплатити заборгованість за період, починаючи з квітня 2017 року на рахунок № НОМЕР_2 відкритий у ТВБВ №10012/089 АГ «Ощадбанк» МФО 304665, а судові витрати покласти на Відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні та розглядати справу за відсутності представника відповідача. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Відповідно до статті 103 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» державний нагляд у порядку, передбаченому законодавством, здійснюють: за дотриманням законодавства щодо призначення та перерахунку і виплати пенсій - Міністерство праці та соціальної політики України і його територіальні органи, щодо цільового використання коштів Пенсійного фонду - центральний орган виконавчої влади у сфері фінансів і його територіальні органи та Рахункова палата. Відповідач є суб'єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який здійснює свої повноваження відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015р. за № 41/26486. Відповідно до вказаного Положення відповідач підпорядковуються Пенсійному Фонду України та безпосередньо головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області. Відповідно до вказаного Положення відповідач у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Пенсійного Фонду України, у тому числі цим Положенням, та наказами Пенсійного фонду України і головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб» (забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування, соціальні послуги, освіту) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. В листі Міністерства соціальної політики України від 16.02.2016р. «Про посилення контролю щодо обліку внутрішньо переміщених осіб» зазначено, що з метою забезпечення дієвого контролю в системі обліку внутрішньо переміщених осіб та здійснення соціальних виплат необхідно забезпечити належне реагування на інформацію, яка надходить від органів МВС, Нацполіції, СБУ, Держприкордонслужби тощо. З метою виконання постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014р. «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» соціальні виплати особі щодо якої отримана інформація мають бути тимчасово призупинені, до надходження відповідних відомостей від органів Державної міграційної служби, або підтвердження особою факту проживання за місцем проведення виплат. З метою посилення контролю в системі обліку внутрішньо переміщених осіб та на підставі інформації, яка надійшла від Служби безпеки України про можливо безпідставну виплату пенсій внутрішньо переміщеним особам, щодо яких потребує перевірка обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній Україні території, виплата пенсії позивачу з 1 квітня 2017р. була призупинена. 08.06.2016 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 365, якою внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014 та затверджено: Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам; Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Територіальний орган Фонду призначає (відновлює) виплату пенсій на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Вони утворюються районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад. Орган Пенсійного фонду України призначає (відновлює) пенсію на підставі рішення комісії. Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1V від 15.04.2016 року (далі - Закон № 1058) пенсія виплачується за фактичним місцем проживання пенсіонера в межах України. Позивач відповідно до довідки від 22.12.2014 року за № 924003648, виданої УПтаСЗН Лисичанської міської ради, має статус особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (інші права внутрішньо переміщеної особи та її обов'язки) внутрішньо переміщена особа зобов'язана дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства. З урахуванням зазначеного з 01 квітня 2017 року виплата пенсії по пенсійній справі ОСОБА_1 призупинена згідно з списками тривало відсутніх осіб за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб до з'ясування. В останнє позивач отримав пенсію в березні 2017 р. в розмірі 2198,46 грн. Вище перераховані положення законодавства України є чинними, неконституційними не визнавалися. Таким чином, управління діяло на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод переміщених осіб», підзаконними нормативними актами, прийнятими постановами Кабінету Міністрів України. Враховуючи викладене, управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області вважає позовні вимоги ОСОБА_5 безпідставними та необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю і в частині стягнення судового збору.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Статтею 4 цього Закону встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення,… а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Статтями 4, 5 цього закону визначені складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні та зазначено, що саме цій закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч. 1 ст. 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом. Перелік є вичерпним.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії паспорта громадянина України серія НОМЕР_3, виданого 11.01.1997 року Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4.

У зв'язку із проведенням антитерористичної операції позивач залишив місце свого проживання та переїхав до м. Лисичанська Луганської обл., де і зареєструвався, що підтверджується копією довідки № 924003648 від 22.12.2014р. про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Відповідно до довідки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресоюАДРЕСА_5Згідно з посвідченням № НОМЕР_4, ОСОБА_1, 1938р.н., є пенсіонером за віком.

Судом було достовірно встановлено, що відповідачем УПФУ в м. Лисичанськ на порушення вимог ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було з 01 квітня 2017 року зупинено виплату пенсії позивачу без прийняття рішення про таке зупинення і за відсутності законодавчо встановлених підстав для такого зупинення, зазначена обставина визнана сторонами.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Рішення УПФУ в м. Лисичанську Луганської області про зупинення з 01.04.2017 року виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 відповідачем суду не надано.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ані воєнний, ані надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ані Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003р., ані Законом України від 02.09.2014р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ані будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач УПФУ в м. Лисичанську Луганської області, не приймаючи рішення відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зупинив виплату пенсії позивачу, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Щодо невизнання відповідачем позовних вимог та до його заперечень суд відноситься критично, оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачем УПФУ в м. Лисичанську Луганської області на порушення вимог ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було зупинено виплату пенсії позивачу без прийняття рішення про таке зупинення і за відсутності законодавчо встановлених підстав для такого зупинення.

Оскільки позивач ОСОБА_1 ухвалою суду звільнений від сплати судового збору у сумі 640 гривень, то відповідно до ст. 94 КАС України судовий збір у вказаній сумі слід віднести на рахунок держави. Про понесення інших судових витрат позивач не зазначає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 72, 241, 246, 250 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, що мешкає за адресою: 93105, АДРЕСА_1, ід.к. НОМЕР_1, до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, що розташовано за адресою: 93113, Луганська область, місто Лисичанськ, вул. ім. В.Сосюри, 347, , про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії, протиправними.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та виплатити виниклу заборгованість на рахунок № НОМЕР_2 відкритий у ТВБВ №10012/089 АГ «Ощадбанк» МФО 304665.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА