Справа № 802/2339/17-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 січня 2018 р. Справа № 802/2339/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

представника позивача: Балтака Д.О.

представника відповідача: Вакарова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 )

про: визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить визнати протиправними дії Північного Київського територіального управ ління Національної гвардії України щодо припинення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з квітня 2017 р.; зобов`язати Північне Київське територіальне управління Національної гвар дії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення починаючи з квітня 2017 р. по день фактичного виключення зі списків особового складу; стягнути із Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 8 420 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з вересня 2013 року проходив контрактну військову службу на посаді молодшого контролера взводу контролерів спеціальної комендатури (з охорони інституту ядерних досліджень Національної академії наук України) військової частини НОМЕР_1 Північного Київського територіального управління Національної гвардії України. в жовтні 2015 року з позивачем стався нещасний випадок невиробничого характеру, внаслідок чого він тривалий час перебував на лікуванні у закладах охорони здоров"я. В серпні 2017 року ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил України на підставі п. "б" (за станом здоров`я) ч. 8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу військової частини та знято зі всіх видів забезпечення. Однак, починаючи з квітня 2017 року по день виключення зі списків особового складу військової частини, відповідачем припинено нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу. Не погоджуючись з діями відповідача щодо припинення нарахування та виплати грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.12.2017 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Згідно ухвал суду від 26.12.2017 року та від 02.01.2018 року розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

На адресу суду надійшов відзив відповідача на адміністративний позов, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позову. Окремо зазначає, що виплата грошового забезпечення позивачу ОСОБА_1 , який мав статус військовослужбовця Національної гвардії України, здійснювалась у відповідності до положень Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 04.07.2014 р. № 638, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 липня 2014 р. за № 849/2562, згідно якої для отримання позивачем грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування його на лікуванні, повинна була бути в наявності одна з двох обов`язкових обставин: або сам позивач повинен був перебувати на лікуванні у зв`язку з пораненням, контузією чи каліцтвом, отриманими під час виконання службових обов`язків (і тоді грошове забезпечення виплачується за весь час перебування на лікуванні); або командування НОМЕР_2 повинно було мати висновок військово-лікарської комісії чи рішення командувача Національної гвардії України про продовження перебування ОСОБА_1 на лікуванні. Разом з тим, позивач отримав травму здоров`я невиробничого характеру, не пов`язану з виконанням службових обов`язків, та на адресу відповідача не надходили висновок військово-лікарської комісії чи рішення командувача Національної гвардії України щодо продовження перебування ОСОБА_1 на лікуванні (а.с. 27-32).

Згідно відповіді на відзив, позивач вважає доводи відзиву відповідача необґрунтованими та зазначає, що позивач постійно та безперервно перебував на лікуванні, з метою проведення операційного втручання та в подальшому перебування на лікарняних з метою відновлення та реабілітації, на підтвердження чого надано відповідні медичні документи. Вказані обставини, на думку, позивача передбачають можливість більш триваліших строків перебування на лікуванні, тобто більш ніж чотири місяці. Також зазначає, що направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи здійснюють відповідні підрозділи кадрового забезпечення Національної гвардії України, командири НГУ, однак відповідач та його уповноважені органи не вчинили жодних дій для видачі відповідного направлення позивачу для проходження військово-лікарської комісії, а також для отримання рішення командувача НГУ про продовження перебування позивача на лікуванні понад чотири місяці (а.с.50-58).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви та відповіді на відзив. Також просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду в порядку ч. 1 ст. 382 КАС України та стягнути користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, посилаючись на обґрунтування відзиву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову з наступних підстав

Судом встановлено, що 04.09.2013 року між позивачем та Міністерством внутрішніх справ України в особі начальника управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах МВС України строком на 3 роки, на підставі якого молодший сержант ОСОБА_1 на час спірних правовідносин проходив контрактну військову службу на посаді молодшого контролера взводу контролерів спеціальної комендатури (з охорони інституту ядерних досліджень Національної академії наук України) військової частини НОМЕР_1 Північного Київського територіального управління Національної гвардії України.

05 жовтня 2015 року із позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого останній тривалий час перебував на лікуванні закладах охорони здоров`я, що підтверджується змістом акту розслідування нещасного випадку від 10.03.2016 р. форми Н-5 та акту про нещасний випадок невиробничого характеру № 3/16 від 10 березня 2016 p., (а.с. 59-64).

Після чого позивачу було проведено ще три додаткові операції 29 грудня 2016 p., 16 лютого 2017 р. та 20 квітня 2017 p., без перерви між листами непрацездатності. Зазначені обставини підтверджуються змістом відповідних виписок із його медичної картки амбулаторного хворого. В подальшому Позивач по справі проходив курс реабілітації в Інституті травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України у відділенні конструктивно-відновлювальної хірургії верхніх кінцівок (а.с. 65-72).

28.08.2017 р. на підставі наказу начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України № 59-ос, молодший сержант ОСОБА_1 (Г-0450060) звільнений у запас Збройних Сил України на підставі пп. "б" (за станом здоров`я) п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ.

Згідно наказу т.в.о. начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України від 29.08.2017 р. № 187 (по стройовій частині) позивач виключений зі списків особового складу військової частини та знятий зі всіх видів забезпечення.

Проте, починаючи із квітня 2017 р. по день виключення зі списків особового складу військової частини, суб`єктом владних повноважень позивачу припинено нарахування та виплата грошового забезпечення.

На направлений адвокатський запит від 20.10.2017 р. № 369 від Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ) представником позивача отримана відповідь від 31.10.2017 р. № 1/17-2207-Б-42-Аз зі змісту якої слідує, що відповідач із посиланням на приписи пунктів 3.1, 3.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС України від 04.07.2014 р. № 638 зазначає про відсут ність належної правової підстави для проведення позивачу виплати гро шового забезпечення у зазначений період, оскільки після чотирьох місяців перебу вання на лікуванні грошове забезпечення виплачуться, якщо перебування на ліку ванні продовжено за висновком військової-лікарняної комісії чи рішенням коман дувача Національної гвардії України.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національну гвардію України" Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Згідно п. 17 Розділу ІІ. Завдання та функції територіального управління НГУ Положення про орган військового управління оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 16.07.2014 р. № 681, територіальне управління НГУ відповідно до покладених на нього завдань забезпечує соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Частинами 1, 2 ст. 21 Закону України "Про Національну гвардію України" визначено, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які займають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 04.07.2014 р. № 638 (далі - Інструкція № 638).

Згідно п. 1.7 Інструкції № 638 грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні, за весь період безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах чи у відпустці для лікування згідно з висновком військово-лікарської комісії, але не більше чотирьох місяців з дня вибуття з військової частини (крім випадків, коли чинним законодавством України передбачено триваліші строки перебування на лікуванні), виплачується грошове забезпечення за останніми основними посадами, які вони обіймали (п. 31.1 Інструкції № 638).

Грошове забезпечення військовослужбовцям, зазначеним у пункті 31.1 цього розділу, після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні й у відпустці для лікування виплачується, якщо перебування на лікуванні та у відпустці продовжено за висновком військово-лікарської комісії чи рішенням командувача Національної гвардії України (п. 31.2 Інструкції № 638).

Аналіз викладених норм свідчить про те, що грошове забезпечення військовослужбовцям після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні та у відпустці для лікування виплачується, якщо перебування на лікуванні продовжено в установленому законом порядку.

Матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_1 з 27.12.2016 року по 21.07.2017 року перебував на безперервному лікуванні, протягом усього часу лікування переніс оперативні втручання, що підтверджується випискою № 35310 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виписками з історії хвороби стаціонарного хворого листками тимчасової непрацездатності, а також листом Головного управління Національної гвардії України від 06.09.2017 року № 27/38-6331 (а.с. 65-72, 93 ).

Крім того, на підставі листів начальника Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ) від 03.05.2017 року № 1/27-1034, 29.06.2017 року № 1/27-1449 було надано дозволи на продовження довідок тимчасової непрацездатності позивача (а.с. 15, 18).

Щодо доводів представника відповідача про те, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується понад чотири місяці перебування на лікарняному на підставі висновку військово-лікарської комісії чи рішення командувача Національної гвардії України щодо продовження перебування на лікуванні, однак такі документи стосовно ОСОБА_1 на адресу відповідача не надходили.

26.05.2017 року набуло чинності Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України 03.04.2017 р. № 285 (далі - Положення № 285), тобто під час перебування на лікуванні ОСОБА_1 .

Згідно п. 1 розділу ІІІ Організація проведення лікарської та військово-лікарської експертизи Положення № 285. направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи за формою (додаток 4) здійснюють відповідні підрозділи кадрового забезпечення Національної поліції України, командири частин НГУ.

Якщо поліцейські, військовослужбовці впродовж року близько 4-х місяців не можуть приступити до виконання своїх службових обов`язків через захворювання (травми, поранення), часто та довготривало хворіють, вони зобов`язані за поданням підрозділу кадрового забезпечення пройти лікарську (військово-лікарську) експертизу у ВЛК для визначення придатності до подальшої служби (п. 6 Розділу ІІІ Положення № 285).

Про прийняте рішення ВЛК інформує відповідний підрозділ кадрового забезпечення чи командира військової частини (п. 20 Розділу ІІІ Положення № 285).

Аналіз викладених норм свідчить про те, що саме відповідні кадрові підрозділи кадрового забезпечення НГУ зобов`язані направляти на медичний огляд на проведення лікарської (військово-лікарської) комісії військовослужбовців, які понад чотири місяці не можуть приступити до виконання обов`язків через довготривале лікування.

Разом з тим, відповідачем під час судового засідання не надано доказів направлення позивача для проходження військово-лікарської комісії.

Крім того, згідно листа Головного управління Національної гвардії України від 30.10.2017 року № 27/33/4-7693 "Про надання інформації" Північне Київське територіальне управління НГУ повідомлено, що відповідно до Інструкції № 638 грошове забезпечення військовослужбовцям після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні та у відпустці для лікування виплачується, якщо перебування на лікуванні продовжено в установленому керівними документами порядком. Окремого дозволу командувача Національної гвардії України для виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах чинним законодавством не вимагається.

Отже, факт безперервного лікування позивача понад чотири місяці та його право на отримання грошового забезпечення підтверджується належними та допустимими доказами, а тому відповідачем протиправно припинена виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 з квітня 2017 року.

Враховуючи висновок суду щодо протиправності дій відповідача стосовно припинення виплати грошового забезпечення позивачу, а також те, що для виплати вказаного грошового забезпечення виконано всі умови, передбачені законом, суд доходить висновку про зобов`язання відповідача - Північне Київське територіальне управління Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з квітня 2017 року по день фактичного виключення зі списків особового складу.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 8 420 грн.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров`я у зв`язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров`я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Крім того, у п. 4 вказаної постанови Пленуму Верховний суд України зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, на підтвердження вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачем не надано жодного документально підтвердженого доказу про заподіяння моральної шкоди, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості задовольнити вказану вимогу.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, з метою забезпечення повного, правильного і своєчасного виконання рішення суду передбачено повноваження адміністративного суду щодо здійснення контролю за його виконанням.

Керуючись наданим правом, а не обов`язком, суд, за наслідками встановлених обставин та досліджених доказів, не вбачає підстав для встановлення судового контролю шляхом надання строку виконання рішення суду відповідачем, з урахування чого, заявлена вимога задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн., суд зважає на наступне.

Відповідно до чч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Оцінивши детальний розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 10.01.2018 року, згідно договору про надання правової допомоги від 01.12.2017 року, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним з наданими послугами адвоката, пов`язаними із розглядом даної справи, що включають: попередню консультацію, підготовку адвокатського запиту, вивчення та правовий аналіз матеріалів, підготовку адміністративного позову, відповіді на відзив, участь адвоката у судових засіданнях, підготовку клопотань. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_3 ) до Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ) (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, 38 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ) щодо припинення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з квітня 2017 року.

Зобов`язати Північне Київське територіальне управління Національної гвардії України (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з квітня 2017 року по день фактичного виключення зі списків особового складу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_3 ) 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Вінницький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Альчук Максим Петрович