Справа № 826/5888/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5888/16 Головуючий у 1-й інстанції - Качур І.А.
Суддя-доповідач - Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Сорочко Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2017 року (прийнятої в порядку письмового провадження)

у справі №826/5888/16

за позовом ОСОБА_2

до відповідача 1 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк Фінанси і Кредит" Чернявської Олени Степанівни

до відповідача 2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк Фінанси і Кредит" Чернявської Олени Степанівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив:

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявську О.С. включити ОСОБА_2 із майновими вимогами у розмірі 172 784,74 грн. до повного переліку вкладників АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором - заявою №326933/54385/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 15.09.2014 року та передати ці дані до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 із майновими вимогами у розмірі 172 784,74 грн. до Загального реєстру вкладників АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором - заявою №326933/54385/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 15.09.2014 року.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до Договору про відступлення права вимоги (цесії) №3 від 27.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_5 відступив Позивачу право вимоги від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» сплатити частину суми боргу в розмірі 8000,00 доларів США, який виник у зв`язку з наданням Банку у тимчасове строкове користування грошових коштів (вкладу) відповідно до умов договору - заяви №326933/54385/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 15.09.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 і Банком.

Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Також апелянт просив здійснювати розгляд справу в порядку письмового провадження

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ОСОБА_2 має право на отримання коштів як владник банку відповідно до договору відступлення права вимоги №3 від 27.07.2015 укладеного ним та ОСОБА_5, що є на думку апелянта підставою для скасування судового рішення та прийнятого нового про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідач, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ОСОБА_5 (вкладник) та ПАТ «Банк Фінанси і Кредит» (банк) укладено договір-заява про банківський строковий вклад "Стандарт" на 7 місяців в іноземній валюті від 15 вересня 2014 року №326933/54385/14, за умовами якого банк приймає від вкладника грошові кошти на вкладний депозитний рахунок на наступних умовах: валюта депозиту: долар; строк депозиту: з 15.09.2014 по 15.04.2015; процентна ставка: 12,50%; сума вкладу: 15 000 доларів США.

Внесення коштів на рахунок у розмірі 15 000 доларів США підтверджується відповідним меморіальним ордером від 15.09.2014 (а.с.13).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 27 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 (цедент) та ОСОБА_2 (цесіонарій), цедент частково відступає, а - цесіонарій набуває права вимоги і стає кредитором за договором банківського вкладу (депозиту) від 15 вересня 2014 року №326933/54385/14; за цим договором новий кредитор одержує право вимагати від ПАТ «Банк Фінанси і Кредит» належного виконання зобов'язань за основним договором щодо повернення частини вкладу у розмірі 8000 доларів США, що на момент укладання даного договору за курсом Національного банку України становить 176560 грн.

Згідно з п. 10 Договору цедент письмово повідомляє боржника про відступлення права вимоги протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів із дня набрання чинності цим Договором. Неповідомлення цедентом боржника про заміну кредитора у зобов`язанні або неодержання боржником такого повідомлення не є підставою для невиконання боржником свого обов`язку цесіонарію або визнання цього Договору неукладеним або недійсним.

Постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 №612 віднесено ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних. На її підставі виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 17.09.2015 №171 про запровадження у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації цього банку Чернявську Олену Степанівну строком на 3 місяці з 18.09.2015 до 17.12.2015.

Відповідно до постанови Національного банку України від 17.12.2015 №898 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 №230 про початок процедури ліквідації вказаного банку та делеговано повноваження ліквідатора уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Чернявській Олені Степанівні на період з 18.12.2015 до 17.12.2017.

Згідно з копією повідомлення про відступлення права вимоги, адресованої Голові Ради директорів АТ «Банк «Фінанси та Кредит», отриманої 31.07.2015 Уповноваженою особою Банку, ОСОБА_5 повідомив ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про укладення з ОСОБА_2 Договору про відступлення права вимоги (цесії) №3 від 27.07.2015, а також просив повернути суму боргу у розмірі 8000,00 доларів США Цесіонарію (ОСОБА_2П.)

Крім того, у відповідності заяви ОСОБА_2 від 30.07.2015, адресованої Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», позивач просив включити його у список вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснити йому виплату вкладу у розмірі 8000,00 доларів США, розміщеного в АТ «Банк «Фінаси та Кредит», що за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним Банком України на день початку процедури запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме 18.09.2015, складає 172784,74 грн.

Згідно з наданою суду копією повідомлення Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 27.10.2015 № 9-037310/20701, Банк повідомив позивача про те, що у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантії щодо виплати відшкодування коштів за вкладами (у сумі граничного розміру такого відшкодування) на позивача не поширюються та у випадку ініціювання Фондом процедури ліквідації Банку, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію Банку, кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до Банку.

Позивач, вважаючи протиправними бездіяльність відповідачів щодо не внесення його до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів по вкладам за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та до відповідного Загального реєстру вкладників, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позову, прийшов до висновку про правомірність та обґрунтованість дій відповідачів з огляду на відсутність порушень прав позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, Інструкцією про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою правління НБУ від 01.06.2011 № 174 та Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою правління НБУ від 12.11.2003 № 492.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012 визначені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами.

За визначенням ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

У свою чергу, згідно із частиною 1 статті 4 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію банку протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з ч.5 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особу особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Виходячи із приписів статей 1066, 1068 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Договір строкового банківського вкладу №326933/54385/7-14 від 15 вересня 2014 року був укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит».

На підставі Договору відступлення права вимоги від 27 липня 2015 року позивач - ОСОБА_2 набув право вимоги на частину вкладу за договором строкового банківського вкладу №326933/54385/7-14 від 15 вересня 2014 року у розмірі 8000 доларів США.

Проте, відповідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

З матеріалів справи вбачається, що ні позивачем, ні на користь позивача не укладались договори банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку, позивач не є власником іменного депозитного сертифіката.

Таким чином в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ОСОБА_2 не є вкладником ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», а тому, не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, вкладником ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» відповідно до Договору строкового банківського вкладу №326933/54385/7-14 від 15 вересня 2014 року, є саме ОСОБА_5

Необхідно зауважити, що з наявної у матеріалах справи копії виписки по особовому рахунку з 15.09.2014 по 16.06.2016 вбачається, що рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_5, а не на ім'я ОСОБА_2, доказів щодо зміни власника саме рахунків, на яких розміщені грошові кошти у сумі 8000,00 доларів США та нараховані проценти, позивачем суду надано не було.

Також, у відповідності до довідки від 16.06.2016 №1/769, у реєстрі акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» міститься інформація про включення кредиторської вимоги ОСОБА_5, на загальну суму 430 415,69 грн., яку включено до четвертої черги вимог кредиторів.

Тому, суд не приймає до уваги твердження позивача щодо того, що після укладення Договору про відступлення права вимоги (цесії) №3 від 18.07.2015, ОСОБА_2 набув статусу вкладника в розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що позивачем чи на користь позивача укладалися договори банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку, чи позивач є власником іменного депозитного сертифіката, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позивач не є вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та, відповідно, не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Крім того, за своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою. Проте, укладення такого договору не замінює основного правочину, з якого виникли відносини сторін, у даному випадку - договору банківського вкладу між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і вкладником ОСОБА_5

Тому, на підставі договору про відступлення права вимоги від 27.07.2015 позивач не набуває статусу вкладника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на тих же умовах, що й ОСОБА_5 за договором-заявою від 15.09.2014 №326933/54385/7-14.

Згідно п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Виходячи із викладеного, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що позивачем чи на користь Позивача укладалися договори банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку, чи позивач є власником іменного депозитного сертифіката, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що у розумінні Закону позивач не являється вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та, відповідно, не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Аналогічна позиція узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 29.03.2017 у справі №К/800/4804/16.

Крім того, за своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою. Утім укладення такого договору не замінює основного правочину, з якого виникли відносини сторін. Відтак на підставі договору про відступлення права вимоги від 20.07.2015 року позивач не набуває статусу вкладника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на тих же умовах, що й ОСОБА_7 за договором-заявою від №300937/32008/370-14 від 29.05.2014 року.

Отже, маючи документально підтверджені грошові вимоги до банку (боржника) щодо його грошових зобов'язань позивач стає кредитором цього банку. Водночас кредиторські вимоги Позивача, які ґрунтуються на договорі про відступлення права вимоги, не можуть бути задоволені за рахунок коштів Фонду, які мають інше призначення і спрямування (відшкодування вкладникам коштів за їхніми вкладами).

Наведена позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові від 20.10.2016 року у справі №К/800/47207/15.

Враховуючи викладене, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог позивача та правомірність дій відповідачів.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову. Натомість оскаржувана постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо зобов'язання відповідача подати до суду звіт про виконання постанови суду.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2018 року.