Справа № 808/3868/17
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року Справа № 808/3868/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (69065, м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, 8/34)

до Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, пр.Перемоги, 14)

про скасування постанови про застосування адміністративно господарського штрафу № 005594 від 28.11.2017,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2017 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач) в якому позивач просить суд скасувати постанову про застосування адміністративно господарського штрафу № 005594 від 28.11.2017.

14 грудня 2017 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду вказана позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Недоліки позовної заяви були усунуті та 22.01.2018 ухвалою суду відкрито провадження по справі.

Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 14.02.2018. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. Відповідач про день, час та місце судового засідання, відповідно до приписів частини 11 статті 126 КАС України вважається таким, що повідомлений належним чином.

09.02.2018 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи: копії договору оренди транспортного засобу, копію акту приймання-передачі транспортного засобу, чек та опис.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що транспортний засіб який був зупинений відповідачем був переданий за договором оренди іншій особі, тому вважає що постанова підлягає скасуванню.

14.02.2018 до суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає свої дії правомірними, зазначає, що ніякого документу який би вказував на те, що даний транспортний засіб використовує інший суб'єкт господарювання відповідачу надано не було, тому постанова ніякого документу який би вказував на те що даний транспортний засіб використовує інший суб'єкт господарювання прийнята відповідно до норм діючого законодавства, просить у позові відмовити.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

В матеріалах справи міститься копія конверта від відповідача на адресу позивача з відміткою про направлення від 30.11.2017.

Як стверджує позивач 04.12.2017 він отримав по пошті з Управлінні Укртрансбезпеки у Запорізькій області постанову № 005517 від 28.11.2017 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Підставою для складання Постанови став акт № 006601 від 11.10.2017, відповідно до якого водій Бур»ян ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 та напівпричепом державний номер НОМЕР_2 під час перевірки встановлено правопорушення ст.46 Закону України «Про дорожній рух», а сме: не оформлений договір особистого обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті, за що передбачена відповідальність згідно абзацу 3 ч. І ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно пункту 26 «Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 р. № 1567 (далі - Порядок) справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Відповідно до пункту 27 Порядку у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

На виконання вказаних норм на адресу позивача було направлено запрошення від 14.11.2017 №25/475117 на розгляд матеріалу, а також копії актів №№ 006601, 006737, 006597 рекомендованою поштою із повідомленням.

Дане запрошення позивач отримав 22.11.2017, що підтверджується копією повідомлення про вручення, тобто до дати розгляду акта №006601, а саме до 28.11.2017 року.

Відповідач зазначає, що позивач не прибув до Управління на комісію, не надав документи комісії, щодо спростування факту виявленого правопорушення зазначеного у акті.. Тому, за наявності підстав (відсутність будь-яких документів, що спростували би виявлене порушення саме цього суб'єкта господарювання) заступник керівника органу державного контролю ухвалив постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу до власника транспортного засобу (згідно технічного паспорту на машину) у розмірі 1700 грн. Позивачем даний факт не оспорюється.

Щодо власника транспортного засобу який був перевірений позивачем суд зазначає наступне.

Транспортний засіб автомобіль НОМЕР_1 та напівпричеп державний номер НОМЕР_2 був переданий позивачем в оренду TOB «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» згідно договору №2 від 01.10.2017 та акту передачі транспортних засобів до договору №2 від 01.10.2017 (договір та акт передачі транспортних засобів долучені до матеріалів справи 09.02.2018).

26.12.2016 TOB «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК» уклав з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «PZU Україна» договір № 1В.994105883.20103 обов'язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті. Додатком до цього договору є переліку застрахованих осіб під № 6 вказано «водій ОСОБА_3».

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває в трудових відносинах саме з TOB «КОРМ-ТРАНС-ЛОГІСТИК», а автомобіль НОМЕР_1 та напівпричеп державний номер НОМЕР_2 був переданий позивачем в оренду TOB «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК».

Згідно ст. 48 Закону України автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Постановою Кабінету міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні. У вказаній Постанові закріплено, що особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, забороняється вимагати у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця документи, не передбачені Переліком, затвердженим цією постановою. Вказаним Переліком передбачено, що для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, необхідно мати наступні документи:

фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка;

товарно-транспортна накладна;

посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення;

реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом;

талон про проходження державного технічного огляду;

поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 46 « Про дорожній рух» адміністрація підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання, до штатів яких входять водії, зобов'язана: організовувати обов'язкове страхування кожного водія на випадок нещасної події.

В пункті 4 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті затверджене Кабінетом Міністрів України від 14 серпня 1996 р. N959 зазначено, що Страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування.

З вище наведеного вбачається, що, у водія повинен бути поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а ні договір особистого обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті, як зазначено в акті перевірки № 006527, щодо відсутності інших документів відповідач не заперечує.

З приводу того, що відповідач застосував адміністративно-господарський штраф не до орендаря, а до позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка

здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення

пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Відповідно до наведених норм, слід зробити висновок, що позивач не є автомобільним перевізником, так як транспортний засіб позивачем був переданий в оренду TOB «КОРМО-ТРАНС-ЛОГІСТИК», який здійснює господарську діяльність у сфері автомобільного транспорту, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 143, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (69065, м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, 8/34, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) задовольнити в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (69065, м. Запоріжжя, вул. Рельєфна, 8/34, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) сплачений судовий збір в розмірі 1600,00(одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст.295-297 КАС України.

Рішення виготовлено в повному обсязі 15.02.2018.

Суддя О.В.Конишева