Справа № 804/7880/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 р. справа № 804/7880/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 13.10.2014 р., -

в с т а н о в и в:

10 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 13.10.2014 р., яким йому збільшено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 254 822, 30 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 203 857,84 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 50 964,46 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 р. (суддя Боженко Н.В.) у задоволенні адміністративного позову було відмовлено (т. 1 а.с. 165-167).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 р. залишено без змін (т. 1 а.с. 226-227).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.10.2016 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 43-46).

Ухвалою суду від 16.11.2016 року дану справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Під час судового розгляду справи за клопотанням відповідача допущено заміну первісного відповідача Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на його правонаступника Лівобережну обєднану державну податкову інспекцію м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (т. 2 а.с. 219).

Також, ухвалою суду від 16.11.2017 р. до участі у розгляді справи залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «УкрСиббанк» (т. 2 а.с. 86, 219).

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача є протиправним та суперечить податковому законодавству, оскільки прощення боргу банком не є отриманням додаткового блага ні в грошовій, ні в матеріальній чи нематеріальній формі. Позивач зазначив, що ним на виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16.07.2007 р. в розмірі 250 000 доларів США було погашено заборгованість банку в сумі, яка еквівалентна 300 000 доларів США, тобто, погашена сума боргу за кредитом перевищує суму кредитування. Таким чином, за наслідками прощення боргу банком позивач не отримав будь-яких матеріальних та нематеріальних цінностей, коштів, активів, а тому підстави для нарахування відповідачем податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, відсутні (т.1 а.с. 4-8).

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надані заперечення проти позову, обґрунтовані тим, що за податковою інформацією ПАТ «УкрСиббанк», у податковому розрахунку сум податку, нарахованого (виплаченого) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку за 2 квартал 2013 року відображено нарахований та виплачений дохід фізичній особі ОСОБА_1 за ознаками доходу 126 у вигляді анульованої заборгованості за договором кредитування № 0 від 16.07.2007 р., що по курсу НБУ станом на дату прийняття рішення становить 1 200 513,19 грн. У звязку з чим, на підставі абз. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, позивачу визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб по операціях з отримання додаткового блага за 2013 рік у розмірі 203 857,84 грн., та застосовано штрафні санкції в розмірі 50 964,46 грн. (т.1 а.с. 154-155).

В судове засідання 11.12.2017 року позивач та його представник не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 клопотань про допит свідків або проведення судових експертиз не заявила, зазначила про відсутність додаткових доказів у справі, крім тих, що вже залучені до її матеріалів (т.2 а.с. 238-239).

Враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, та за відсутності потреби у виклику свідків чи проведенні судових експертиз, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, розгляд справи завершено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

На підставі наказу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 913 від 18.08.2014 р., посадовими особами відповідача в період з 21.08.2014 р. по 28.08.2014 р. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт № 3131/17-3/НОМЕР_2 від 04.09.2014 р. (том 1 а.с. 11-20).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення платником податків:

- п.п. 16.1.3 п. 16.1. ст. 16, п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 та п. 179.1 179 ПК України в частині неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік;

- пп. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.2. ст. 167, п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік на суму 203 857,84 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 13.10.2014 р. про нарахування ОСОБА_1 грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 254 822, 30 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 203 857,84 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 50 964,46 грн. (т.1 а.с. 21).

Не погодившись з вищевказаним рішенням податкового органу, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також зясувавши обставини, зазначені в ухвалі Вищого адміністративного суду України за результатами касаційного перегляду даної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу), зокрема, у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Водночас, пп. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України визначено, що у разі, якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Платник податку - боржник, у відповідності до пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, зобов'язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків (податковою адресою), відобразити в ній вказаний дохід та у відповідності до п. 179.7 ст. 179 ПК України самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

Відповідно п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків (за податковою адресою).

Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об'єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними п. 164.5 ст. 164 Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що 16.07.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УррСиббанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір №0 про надання споживчого кредиту, відповідно до п. 1.1 якого банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 250 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 1 262 500,00 гривень за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

29.04.2013 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про анулювання боргу (в порядку п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України), яким позичальника повідомлено про анулювання кредитної заборгованості станом на 29.04.2013 року в сумі 150 195,57 доларів США, що по курсу НБУ складає 1 200 513,19 грн. У цьому ж повідомленні зазначено, що вказана анульована сума заборгованості є доходом, отриманим позичальником як додаткове благо, у звязку з чим підлягає оподаткуванню з відображенням її у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб (т.1 а.с.218).

09.08.2013 року ПАТ «УкрСиббанк» подано до контролюючого органу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за ІІ квартал 2013 року, яким задекларовано виплачений на користь ОСОБА_1 дохід у сумі 1 200 513,19 грн. (за ознакою доходу 126) (т. 2 а.с.174-177).

Листом № 10-21/25571 від 14.07.2014 р. ПАТ «УкрСиббанк» підтвердив інформацію про суми виплату (нарахування) доходу у вигляді додаткового блага на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2). З даного листа вбачається, що доходи нараховано банком у вигляді суми боргу, анульованого за кредитним договором за його самостійним рішенням, з врученням боржникам відповідного повідомлення про таке анулювання (прощення) боргу та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1ДФ за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (т.1 а.с. 158-160).

Таким чином, банк виконав свій обов'язок щодо повідомлення боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному Податковим кодексом, та про необхідність сплати податку з такого доходу, проте, позивач не сплатив податок з доходів фізичних осіб із зазначеної суми.

Обставини прощення ОСОБА_1 боргу в сумі 1 200 513,19 грн. за користування кредитними коштами за кредитним договором №0 від 16.07.2007 р. не заперечуються сторонами у справі.

При цьому, предметом спірних правовідносин є саме питання оподаткування суми прощеного ОСОБА_1 боргу в сумі 1 200 513,19 грн. податком на доходи осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

З цього приводу суд зазначає наступне.

В силу вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 167 ПК (в редакції станом на час виникнення у позивача обовязку здійснити річне декларування та сплатити податок), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації (підпункт «д» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, наведеною нормою ПК прямо передбачено обовязок платника відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. Наведене цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обовязку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Водночас, відсутність у вказаній нормі ПК конкретизації, які саме складові анульованого (прощеного) боргу вважаються додатковим благом для цілей оподаткування в розумінні Податкового кодексу України, призводила до неоднакового її тлумачення податковими органами та, відповідно, неоднозначного застосування.

Зазначену прогалину було усунено шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Так, згідно з пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, з 01 січня 2015 року у ПК чітко закріплено, що під додатковим благом розуміється тільки основна сума боргу (кредиту) платника, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, а отже, в цю суму не включаються проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі № К/800/28428/16 від 22 травня 2017 року.

Стосовно аналогічних правовідносин, які виникли до 01.01.2015 року, за відсутності чіткого законодавчого визначення «додаткового блага» в цілях оподаткування на той час, суд виходить з наступного.

Згідно з пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п.у 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз. 2 п. 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, визначений підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 Податкового кодексу України, є вичерпним.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Отже, в даному випадку, ОСОБА_1 повинен був подати річну декларацію про доходи за 2013 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага з суми прощеного боргу (тіла кредиту), та нарахувати податкові зобовязання, чого ним зроблено не було.

При цьому, відповідач, встановивши неподання ОСОБА_1 податкової декларації про доходи за 2013 рік, та самостійно визначаючи платнику податків грошові зобовязання, до такого розрахунку повинен був включити прощені банком суми основного боргу, без урахування процентів.

Водночас, в матеріалах справи були відсутні відомості щодо складових суми прощеного банком боргу.

З метою повного і всебічного встановлення обставин справи та на виконання приписів Вищого адміністративного суду, викладених в ухвалі від 27.10.2016 р., постановленої за результатами касаційного перегляду судових рішень у цій справі (т. 2 а.с. 43-46), ухвалою суду від 15.05.2017 р. від ПАТ «УкрСиббанк» витребувано письмову інформацію та пояснення по взаємовідносинам з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) за кредитним договором № 0 від 16.07.2007 р.

19.06.2017 року ПАТ «УкрСиббанк» надало письмові пояснення, з яких слідує, що загальний розмір списаної (анульованої) заборгованості за кредитним договором №0 становить 150 195,57 дол. США, з яких 147 031,60 доларів США основний борг (тіло) та 3 163,97 доларів США проценти (т.2 а.с. 88-89).

30.11.2017 року відповідачем на вимогу суду надано розрахунок податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб по фізичній особі ОСОБА_1, з якого вбачається, що податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб з суми основного прощеного боргу в розмірі 147 031, 60 дол. США (що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ 7,993 грн., дорівнює 1 175 223, 57 грн.) складає 199 558, 61 грн., а штрафна санкція (п. 123.1 ст. 123 ПК України) з цієї суми складає 49 889,65 грн.

При цьому, податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб з суми списаних процентів в розмірі 3 163,97 США (що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ 7,993 грн., дорівнює 25 289,61 грн.) складає 4 299, 23 грн., а штрафна санкція (п. 123.1 ст. 123 ПК України) з суми списаних процентів складає 1 074,80 грн. (т.2 а.с. 230).

З огляду на встановлені обставини справи та норми податкового законодавства, чинні у відповідних періодах, суд дійшов висновку, що нарахування фізичній особі ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за ставкою, визначеною ст. 167 Податкового кодексу України, у сумі 199 558,61 грн. із відповідним накладенням на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання в розмірі 49 889,65 грн., є правомірним.

Разом з цим, оскільки сума прощених (списаних) процентів не є додатковим благом та не може виступати обєктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, нарахування відповідачем позивачу суми податкового зобов'язання за ставкою, визначеною ст. 167 Податкового кодексу України, в сумі 4 299, 23 грн., з накладенням на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання в розмірі 1 074, 80 грн., є неправомірним.

Щодо доводів позивача про відсутність підстав для самостійного визначення банком призначення платежів, суд зазначає, що відповідно до пункту 1.7 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16.07.2007 р., у випадку переказу/перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобовязань позичальника за цим договором з порушенням визначеної у пункті 1.6 Договору черговості, банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобовязань відповідно до викладеної у п.1.6 договору черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок.

Слід зауважити, що відповідно до пункту 1.6 Договору, сторони погодили черговість погашення грошових зобовязань, за якою погашенню строкової суми основного боргу передують: прострочення комісії, строкові комісії, прострочені проценти, строкові проценти, прострочена сума основного боргу (т. 1 а.с. 22-23).

З урахуванням викладеного, зазначені доводи позивача є безпідставними.

З огляду на сукупність встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 13.10.2014 р. в частині нарахування позивачу грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 5 374, 03 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 4 299,23 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 074,80 грн.

Керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 13.10.2014 р. в частині нарахування грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 5 374, 03 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 4 299,23 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 074,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_3