Справа № 808/4109/17
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року 09 год. 15 хв.Справа № 808/4109/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (69063, АДРЕСА_1) до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, буд. 25-А) про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у призначенні і виплати пенсії позивачу;

зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя призначити, нарахувати і сплатити пенсії за віком ОСОБА_1 згідно ч.2 ст.49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, починаючи з 08.12.2017 на поточний рахунок № у Шевченківському відділенні Запорізького РУ, рахунок уповноваженого банку №6208 в ПриватБанк, МФО 313399, код 14360570.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що починаючи з 20.10.2013 має право на отримання пенсії за віком. По досягненню пенсійного віку він не мав можливості звернутися до відповідача із заявою про призначення та виплату йому пенсії за віком, оскільки мешкав в іншій країні. В грудні 2017 року позивач приїхав в Україну і 08.12.2017 звернувся з відповідною заявою до відповідача, в якій просив призначити і сплатити пенсію за віком. Однак рішенням № 9 від 12.12.2017 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки всупереч Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій, затвердженого Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, ОСОБА_1 не надав інформацію щодо реєстрації на території України та паспорт громадянина України. Позивач вважає вказане рішення незаконним посилаючись на те, що позивачем було надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який є документом, що засвідчує особу позивача, містить фотокартку і всі необхідні дані. Вказує, що позивач має повне право на отримання пенсії за віком та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 17.01.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без виклику сторін, з урахуванням вимог статті 263 КАС України.

Представник відповідача позов не визнав, надавши свій письмовий відзив від 09.02.2018 вих. № 3228/09. Зокрема, вказав, що 08.12.2017 позивачем при подачі заяви про призначення пенсії не були надані документи, які б підтверджували його постійну реєстрацію саме в Комунарському районі м. Запоріжжя, що давало б відповідачу підстави для призначення пенсії. Натомість, у заяві було зазначено, що позивач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, а країна фактичного проживання - Німеччина. Наголошує, що факт колишнього проживання позивача на території Комунарського району м. Запоріжжя не породжує причинний звязок із його вимогою сьогодні призначити йому пенсію. Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

08.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням засідання Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя №9 від 12.12.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки заявником не надано паспорта громадянина України у відповідності до п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. № 2503-ХІІ.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Також, право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі за текстом Закон № 1058-IV) та Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 № 1788-ХІІ (далі за текстом - № 1788-ХІІ), якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач народився 19.10.1953 в м.Запоріжжі та постійно мешкав за адресою: м.Запоріжжя, вул.Шенвізська (Леженка), 7, кв. 5, працюючи на території України і на теперішній час є громадянином України.

08.12.2017 він звернувся до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення та виплату йому пенсії за віком.

Рішенням засідання Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя №9 від 12.12.2017 позивачу у призначенні пенсії було відмовлено на підставі ст. 47 Закону № 1058-IV, так як відсутній паспорт громадянина України з реєстрацією місця проживання на території України.

Суд не погоджується із такою позицією відповідача, з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 4 статті 8 Закону № 1058-IV встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 визнано неконституційним положення п.2 ч.1 ст. 49, а також другого речення ст. 51 Закону № 1058-IV, а отже пенсіонери, які виїхали на постійне місце проживання за кордон мають право отримувати раніше нараховану пенсію.

Положення Закону № 1058-IV, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 07.10.2009.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права, відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 травня 2015 року у справі № 21-168а15.

Згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості.

Отже, право позивача на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Аналогічні приписи містяться і у п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (із змінами), затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, а саме заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сімї у звязку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, обєднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно п.1.5 Порядку, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сімї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сімї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до п 2.23 Порядку, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Судом встановлено, що наразі країною проживання позивача є Німеччина, але останнім місцем його реєстрації була адреса: АДРЕСА_2.

Таким чином, ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду за місцем своєї останньої реєстрації - Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії відповідно до встановленого порядку та наданням всіх необхідних документів. Проте відповідач безпідставно відмовив йому у призначенні пенсії за віком.

З огляду на таке, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог і необхідність їх задоволення.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості..

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. ст.2, 9, 139, 241-243, 254-263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (69063, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, буд. 25-А, ) про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, буд. 25-А, ) щодо відмови у призначенні і виплати пенсії ОСОБА_1 (69063, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, буд. 25-А, ) призначити, нарахувати і сплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 згідно ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08.12.2017 на поточний рахунок № у Шевченківському відділенні Запорізького РУ, рахунок уповноваженого банку №6208 в ПриватБанк, МФО 313399, код 14360570.

Присудити на користь ОСОБА_1 (69063, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, буд. 25-А, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 16.02.2018.

Суддя М.С. Лазаренко