Справа № 826/14600/16
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2017 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державна податкова інспекція у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі за текстом - «Деснянський РВ ДВС») щодо неповідомлення його про відкриття виконавчого провадження №50587312 та подальших виконавчих дій по ньому;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2016 року №50587312;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.03.2016 року у виконавчому провадженні №50587312;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 23.05.2016 року у виконавчому провадженні №50587312;

- визнати протиправною та скасувати постанову про розшук майна боржника від 23.05.2016 року у виконавчому провадженні №50587312;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 28.04.2017 року про стягнення з боржника витрат у сумі 257 грн. 75 коп. у виконавчому провадженні №50587312;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2017 року №53913178, винесену державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначав, що виконавче провадження було відкрито не за місцем його проживання, як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження». Позивач також стверджував що копії оскаржуваних постанов йому не надсилались у зв'язку з чим він був позбавлений можливості виконати рішення в добровільному порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зокрема, скаржник наполягав на тому, що його було позбавлено можливості добровільно виконати рішення через не повідомлення про наявність виконавчого провадження.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 р. у справі № 826/12540/15 з ОСОБА_2 стягнуто на користь держави 769 068 грн. 23 коп. заборгованості з податку на доходи фізичних осіб.

05 лютого 2016 р. за вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист.

22 березня 2016 р. Державна податкова інспекція у Деснянському районі головного управління ДФС у м. Києві подала виконавчий документ до Деснянського РВ ДВС. У цій заяві стягувач просив також накласти арешт на майно та рахунки боржника.

Виконавче провадження № 50587312 відкрито постановою державного виконавця Деснянського РВ ДВС від 23 березня 2016 р. та запропоновано позивачеві у семиденний термін самостійно виконати рішення суду.

Цього ж дня у виконавчому провадженні № 50587312 була прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми стягнення 769 068 грн. 23 коп.

За даними супровідних листів названі постанови були направлені позивачеві 23 березня 2016 р. за адресою: 02217, АДРЕСА_2.

23 травня 2016 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у виконавчому провадженні № 50587312 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 76 906 грн. 82 коп.

Також, 23.05.2016 р. державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на належні ОСОБА_2 транспортні засоби у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору у розмірі 845 975 грн. 05 коп., та про розшук майна боржника №50587312, якою оголосив в розшук зазначені транспортні засоби.

У цей же день названі постанови були направлені позивачеві за адресою: 02217, АДРЕСА_2.

Згідно постанови від 24 квітня 2017 р. з ОСОБА_2 стягнуто 257 грн. 75 коп. витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення.

Постановою від 28 квітня 2017 року закінчено виконавче провадження №50587312 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За змістом цієї постанови боржником не сплачено виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, у зв'язку з чим відповідні постанови виділяються в окреме провадження.

13 травня 2017 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53913178 з примусового виконання постанови № 50587312 від 23.05.2016 р. про стягнення на користь держави виконавчого збору у розмірі 76 906 грн. 82 коп.

У період до 05.10.2016 р. спірні правовідносини було врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (надалі за текстом - «Закон № 606-XIV»), а після 05 жовтня 2016 р. вони регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 р. № 1404-VIII (надалі за текстом - «Закон № 1404-VIII»), а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (надалі за текстом - «Інструкція № 512/5»).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону № 606-XIV на державного виконавця покладено обов'язок використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 17 Закону № 606-XIV визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Частиною 1 статті 25 Закону № 606-XIV установлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно частини 2 названої статті Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону № 606-XIV у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції.

Частиною 1 статті 28 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно частин 1 та 2 статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно ст. 42 Закону № 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до пункту 2 Розділу VI Інструкції № 512/5 витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» від 29 вересня 2016 року №2830/5 визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать: 1) виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари), 2) пересилання документів виконавчого провадження (конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку), 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій (експертів; зберігачів; перекладачів; суб'єктів оціночної діяльності-суб'єктів господарювання; суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій), 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою, 8) сплата судового збору, 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, 10) інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до р. ІІ наведеного наказу, розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта». Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати. Відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, головних територіальних управлінь юстиції, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п'яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження. Розміри витрат виконавчого провадження, які стягнуті до проведення процедури закупівлі відповідних товарів і послуг, визначаються на підставі вартості раніше придбаних товарів і послуг.

Згідно частини 1 статті 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується копіями журналу вихідної кореспонденції, списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції усі постанови були направлені позивачеві у спосіб, визначений Законом № 606-XIV.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Помилковим є твердження ОСОБА_2 про те, що виконавче провадження відкрито не за місцем його проживання, а відтак протиправно.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач був зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_2, тобто у Деснянському районі м. Києва, та припинив свою діяльність 25.09.2014 р..

За даними паспорту серії ТТ № 291881 місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано у Печерському районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1.

У цьому контексті колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 ст. 20 Закону № 606-XIV виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Частиною п'ятою названої статті Закону № 606-ХІV передбачено, що у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

В силу положень пункту 4 частини 1 статті 26 Закону № 606-ХІV пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 18 Закону № 606-XIV у виконавчому документі зазначаються, зокрема, відомості про місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Виконавчий лист містить відомості про місце проживання ОСОБА_2, а отже у державного виконавця Деснянського РВ ДВС були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, із 5-ти виявлених державним виконавцем транспортних засобів, що належать боржнику, 3-и зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2.

Помилковим є твердження позивача про те, що державний виконавець зобов'язаний був вчинити дії щодо його розшуку.

Як зазначалось вище статтею 40 Закону № 606-ХІV передбачено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Водночас, у даній правовій ситуації у державного виконавця були наявні відомості про місце проживання ОСОБА_2, оскільки вони були зазначені у виконавчому листі.

У цьому зв'язку не має значення і переписка позивача з державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Той факт, що стягувач не повідомив орган державної виконавчої служби про місце проживання боржника не може бути підставою для висновку про неправомірність дій державного виконавця та про протиправність спірних постанов за умови наявності відповідних відомостей у виконавчому документі.

Не ґрунтується на положеннях чинного законодавства і твердження позивача про те, що він не був повідомлений про винесення спірних постанов.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону № 606-ХІV боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

При цьому, чинне законодавство не передбачає обов'язок державного виконавця направлення копії усіх постанов та інших документів виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Насамкінець, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

В силу наведених вище приписів пункту 2 Розділу VI Інструкції № 512/5 державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

З огляду на викладене колегія суддів не знаходить підстав для скасування і постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2017 року №53913178, винесеної державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Сам по собі факт, що позивач оскаржив постанову про стягнення виконавчого збору від 23 травня 2016 року у виконавчому провадженні № 50587312 не перешкоджає відкриттю виконавчого провадження з примусового її виконання.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 286, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська