Справа № 812/1281/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року справа № 812/1281/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., при секретареві судового засідання Борисові А.А., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року в справі № 812/1281/17 (головуючий І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування вимог про сплату боргу зі сплати єдиного внеску,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» звернулось до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просило скасувати податкові вимоги № Ю-78-17 від 07.07.2017, від 09.08.2017, від 04.09.2017, від 04.10.2017, а також зобовязати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби зарахувати платежі згідно з платіжними дорученнями в рахунок сплати єдиного внеску за вересень - грудень 2016 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено, внаслідок чого скасовано спірні рішення податкового органу та зобовязано зарахувати грошові кошти в рахунок сплати єдиного внеску.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, тож на нього покладено обовязок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати вказаний внесок відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». Проте ПАТ по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» у період вересень - грудень 2016 року не сплачувало єдиний внесок, у звязку із чим утворилась заборгованість. Податковий орган звертає увагу суду, що ТОВ «Луганськгаз Збут» є самостійною юридичною особою, тому сплачені ним суми єдиного внеску на можуть зараховуватись як погашення боргу позивача.

Враховуючи зазначені обставини Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби наголошує на правомірності сформованих податкових вимог та відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги, а постанову суду скасувати з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 17.07.2017 Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (далі позивач, товариство, ПАТГГ «Луганськгаз») була отримана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.07.2017 № Ю-78-17, складена Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби (далі відповідач, Офіс, податковий орган), а саме його Запорізьким управлінням. Відповідно до цієї вимоги за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 263980,09 грн.

Реалізуючи право на адміністративне оскарження рішення податкового органу товариство звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.07.2017, яку рішенням від 23.08.2017 № 18927/6/99-99-11-02-02-25 було залишено без задоволення.

У подальшому відповідачем були сформовані та направлені ПАТГГ «Луганськгаз» податкові вимоги № Ю-78-17 від 09.08.2017 про сплату боргу в розмірі 269778,41 грн, від 04.09.2017 264712,15 грн, від 04.10.2017 196867,86 грн.

Вважаючи, що в нього відсутня заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування товариство звернулось до суду за захистом свого порушеного права.

Протиправність дій Офісу вмотивована наступним.

Податковим органом частково не було враховано фактів здійснення ТОВ «Луганськгаз Збут» () сплати єдиного соціального внеску від імені позивача () у період з серпня 2016 року по грудень 2016 року на суму 521446,24 грн, які своєчасно надійшли на розрахункові рахунки податкового органу.

Оплата була здійснена із зазначенням всіх необхідних відомостей в полі «Призначення платежу» вищезазначених розрахункових документів та суворим дотриманням вимог Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.07.2015 № 666, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.08.2015 за № 974/27419.

ПАТГГ «Луганськгаз» листами від 08.11.2016 № 01-02-59/1953 та від 22.11.2016 № 01-02-59/2112 доводило до відома Офісу, що перерахування у вересні-листопаді 2016 року єдиного соціального внеску по заробітній платі працівників було здійснено ТОВ «Луганськгаз Збут» на підставі Договору Доручення № Д-3 від 19.09.2016 та просило зарахувати зазначені кошти в рахунок сплати ЄСВ.

ТОВ «Луганськгаз Збут» (повірений) здійснювало сплату єдиного внеску від імені позивача (довіритель), відповідно до пунктів 1.1., 1.2 Договору Доручення № Д-3, в яких зазначено, що повірений зобовязується від імені, в інтересах та за рахунок довірителя виконувати грошові зобовязання. Виконані грошові зобовязання, вчинені повіреним на виконання цього договору, створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обовязки довірителя.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що довіритель зобовязаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, визначених у даному договорі, забезпечити повіреного інформацією та надати повний пакет документів.

На виконання цього договору ПАТГГ «Луганськгаз» видав ТОВ «Луганськгаз Збут» (повіреному) довіреність від 19.09.2016 № 103, згідно з умовами якої позивач уповноважив повіреного сплачувати (перераховувати) від його імені, зокрема, єдиний соціальний внесок.

За таких обставин, на думку позивача, товариством виконано зобовязання зі сплати єдиного внеску шляхом вчинення дій від його імені повіреним у повному обсязі.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового звязку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно з ч. 8, ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Статтею 25 Закону № 2464-VI регламентовано, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначено статтею 9 Закону № 2464-VI, за приписами частини 5 якої сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Відповідно до частини 7 цієї статті єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI).

За приписами ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Частиною 12 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Положеннями ч. 6 ст. 25 Закону № 2464-VI регламентовано, що за рахунок сум, які надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

У ч. 9 ст. 25 Закону № 2464-VI визначено, що передача платниками єдиного внеску своїх обов'язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством. Покладення обовязку зі сплати єдиного внеску на третю особу на підставі договору чинним законодавством не визначено як такий випадок.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження сплати позивачем єдиного внеску за спірний період.

Наявні копії платіжних доручень свідчать про сплату єдиного внеску ТОВ «Луганськгаз Збут», що є порушенням вимог ч. 9 ст. 25 Закону № 2464-VI, а тому відповідачем правомірно не було включено наведені суми у розрахунок сплати позивачем єдиного внеску.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що при направленні позивачу спірних вимог відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.

Застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України суд апеляційної інстанції вважає помилковим виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами частини 2 цієї статті виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску;

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначається цим Законом, в частині адміністрування Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Законом № 2464-VI не передбачено поширення на спірні правовідносини положень ст. 1000 Цивільного Кодексу України. Крім того, відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

За приписами частини 2 цієї статті до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин суд апеляційної інстанції спростовує висновки, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, що ПАТГГ «Луганськгаз» через свого повіреного в повному обсязі сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період вересень-грудень 2016 року. Таким чином, за умови наявності у товариства заборгованості за вказаним платежем Запорізьким управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби було правомірно сформовано вимоги про сплату боргу № Ю-78-17.

Позовні вимоги щодо зарахування платежів згідно з платіжними дорученнями № 775 від 20.09.2016, № 776 від 20.09.2016, № 777 від 20.09.2016, № 778 від 20.09.2016, № 797 від 20.09.2016, № 802 від 20.09.2016, № 807 від 20.09.2016, № 1156 від 10.10.2016, № 1157 від 10.10.2016, № 1158 від 10.10.2016, № 1159 від 10.10.2016, № 1170 від 10.10.2016, № 1199 від 11.10.2016, № 1204 від 11.10.2016, № 1272 від 13.10.2016, № 1552 від 31.10.2016, № 1662 від 09.11.2016, № 1667 від 09.11.2016, № 1893 від 15.11.2016, № 1894 від 15.11.2016, № 1895 від 15.11.2016, № 1896 від 15.11.2016, № 1916 від 16.11.2016, № 1921 від 16.11.2016, № 2245 від 01.12.2016, № 2286 від 05.12.2016, № 2352 від 08.12.2016, № 2357 від 08.12.2016. в рахунок сплати ПАТГГ «Луганськгаз» єдиного внеску за вересень-грудень 2016 року також не підлягають задоволенню на підставі наведених норм.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року в справі № 812/1281/17 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування вимог про сплату боргу зі сплати єдиного внеску задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року в справі № 812/1281/17 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування вимог про сплату боргу зі сплати єдиного внеску відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 07 лютого 2018 року. Повний текст постанови складений 08 лютого 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст.ст. 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_3

ОСОБА_4