Справа № 156/1039/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/11920/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 01 листопада 2017 року (суддя - Нєвєров І.М., смт.Іваничі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 06.10 2017 року звернулася до суду з позовом до Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови в зарахуванні до загального стажу роботи періоду трудової діяльності у МПП «Волошка» з 01.09.1993 по 30.12.1996 та періоду трудової діяльності у ДП «Датський текстиль» з 01.02.2006 по 01.04.2008; зобов'язання зарахувати зазначені періоди трудової діяльності до загального стажу роботи та перерахувати пенсію, призначену у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» . Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні періодів трудової діяльності до загального стажу роботи, оскільки такі підтверджуються записами трудової книжки, що є неспростовним підтвердженням трудової діяльності на відповідних підприємствах. Крім цього, позивачем подано клопотання про стягнення з відповідача судових витрат в сумі 1700 грн. 00 коп.

Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 01 листопада 2017 року у справі №156/1039/17 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі вказує, що при призначенні пенсії позивачу не враховується період роботи у МПП «Волошка» з 01.09.1993 по 30.12.1996р., оскільки запис в трудовій книжці здійснений некоректно та містить виправлення, зокрема, не вбачається точної дати (призначення чи звільнення), оскільки одним порядковим записом здійснено відмітку про звільнення та прийняття на роботу ОСОБА_1 Окрім цього, вважає необґрунтованим стягнення з Управління за рахунок бюджетних асигнувань судових витрат в сумі 1700 грн. 00 коп.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч.4 ст.229, ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 15.04.2012 перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком у відповідності до Закону №1058-IV. Загальний стаж трудової діяльності, який враховувався при призначенні пенсії, становить 22 роки 7 місяців 17 днів.

Покликаючись на той факт, що розмір пенсії, який виплачується відповідачем, є меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також, що при призначенні пенсії відповідачем до її трудового стажу не враховано період трудової діяльності у МПП «Волошка» з 01.09.1993 по 30.12.1996 та періоду трудової діяльності у ДП «Датський текстиль» з 01.02.2006 по 01.04.2008, позивач 28.08.2017 звернулась із відповідною заявою до відповідача.

Листом від 11.09.2017 №172/П-01 Управління повідомило, що причиною відмови в зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу періоду роботи у МПП «Волошка» з 01.09.1993 по 30.12.1996 до загального стажу є те, що запис дати про прийняття на роботу містить виправлення. При призначенні пенсії позивачем не подано довідки, підтверджуючої цей період роботи. Також, відповідно до записів у трудовій книжці позивач працювала у ДП «Датський текстиль» з 01.02.2006 по 01.04.2008, який при призначенні пенсії не враховано до страхового стажу, оскільки зазначена організація-страхувальник не сплатила за неї страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Постанова суду першої інстанції мотивована протиправністю дій відповідача та наявністю передбачених чинним законодавством підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статей 1, 2 Закону №1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Положеннями ст.62 Закону №1788-ХІІ, п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), закріплено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затверджено наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110; далі - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з цією Інструкцією усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (абз.1 п.2.4.); записи виконуються арабськими цифрами (абз.2.п.2.4.); записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (абз.3.п.2.4.); виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (п.2.9.).

Вирішуючи питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 01.09.1993 по 30.12.1996у МПП «Волошка», суд виходить з наступного.

Згідно наявних у трудовій книжці НОМЕР_1 записів за порядковими номерами 5 та 6, позивач у період з 01.04.1993 по 01.09.1993 працювала швеєю в Малому приватному підприємстві «Гань».

Згідно із записом за порядковим номером 6 01.09.1993 позивач звільнена з роботи по переводу в мале підприємство «Волошка».

Наступним у трудовій книжці є запис за порядковим номером 7, у якому дублюється попередній запис за порядковим номером 6, а також зазначено наступне: «Прийнята на роботу швеєю від 01.09.1993». Вказаний запис підтверджений підписом директора МПП «Волошка».

Принагідно, що всі наступні записи у трудовій книжці позивача здійснені послідовно, у належній хронології.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставним покликання апелянта на те, що спірний період не може бути зарахований до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Так як необхідний для призначення пенсії трудовий стаж позивача підтверджено трудовою книжкою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки відповідачем неправомірно не враховано період роботи позивача з 01.09.1993 по 30.12.1996 у МПП «Волошка»до страхового стажу при обчисленні розміру пенсії, то необхідно визнати неправомірною відмову відповідача та зобов'язати його зарахувати позивачу вказаний період роботи в страховий стаж та провести відповідний перерахунок пенсії з врахуванням цього стажу з дня її призначення.

В іншій частині - щодо задоволення позову в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до загального стажу роботи періоду трудової діяльності з 01.02.2006 по 01.04.2008 у ДП «Датський текстиль» та зобов'язання Управління зарахувати зазначений період до загального трудового стажу позивача, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. Крім того, рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

Щодо покликань апелянта на наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судових витрат в розмірі 1720 грн. 00 коп., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України (в редакції, чинній на час постановлення рішення судом першої інстанції) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом ч.3 ст.87 КАС України (в редакції, чинній на час постановлення рішення судом першої інстанції) до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Статтею 90 цього Кодексу встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

На підтвердження понесених судових витрат позивачем долучено наступні документи: договір про надання правової допомоги від 05.10.2017; квитанція про зарахування готівки в рахунок вартості витрат на правову допомогу, копія квитанції про зарахування готівки в рахунок вартості витрат адміністративного збору в сумі 80 грн. за одержання інформації з ЄДРЮЮ та ФОП; розрахунок розміри винагороди фахівця у галузі права ОСОБА_2 за надання правової допомоги та відшкодування витрат, пов'язаних з її наданням від 05.10.2017; акт прийому-передачі надання послуг до договору про надання правової допомоги та/або довіреності від 05.10.2017; копію квитанції про сплату судового збору.

Відтак, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає підставними позовні вимоги в частині стягнення в користь позивача понесених ним судових витрат, оскільки такі є належним чином підтверджені.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 01 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар