Справа № 803/1768/17
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
08 лютого 2018 року ЛуцькСправа № 803/1768/17
Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,
при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького прикордонного загону (в/ч 9937) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Донецького прикордонного загону (в/ч 9937) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення своєчасного розрахунку при звільненні із військової служби та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 208 207,56 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2018 року, адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч 9937) щодо не проведення розрахунку з ОСОБА_1 у день його звільнення; стягнуто з Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч 9937) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2016 року по 20 вересня 2017 року в сумі 176 076,64 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

29.01.2018 року за вх. №1275/18 представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, де просив вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 500 грн. та витрат пов'язаних із прибуттям до суду в розмірі 4 294,21 грн.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як визначено частиною четвертою статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, заяву вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Донецького прикордонного загону (в/ч 9937) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення своєчасного розрахунку при звільненні із військової служби та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 208 207,56 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.01.2018 року, адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч 9937) щодо не проведення розрахунку з ОСОБА_1 у день його звільнення; стягнуто з Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч 9937) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2016 року по 20 вересня 2017 року в сумі 176 076,64 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

01.12.2017 року між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги.

На підставі вказаного договору адвокат в інтересах ОСОБА_1 звертався до суду з даним позовом та здійснював представництво в судовому засіданні.

Відповідно до статтей 87, 90, 91 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони.

Витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 94 КАС України в редакції до 15.12.2017 р.).

03.10.2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017 року.

Частиною 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року) визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Згідно ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

З аналізу вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що якщо судом не вирішено питання про судові витрати суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначалося вище, при прийнятті 22.01.2018 року рішення в адміністративній справі №803/1768/17, судом не вирішувалось питання розподілу судових витрат понесених позивачем у зв'язку з відсутністю відповідної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи представником позивача ОСОБА_2 22.01.2018 року подано заяву в якій просив вирішити питання щодо судових витрат у справі після ухвалення судового рішення по суті позовних вимог.

Право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 р. № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 р. №23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013).

Згідно із ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 12, та ст. 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону №5076-VI до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Адвокат ОСОБА_2 здійснює адвокатську діяльність відповідно до Свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_2, виданого 29.10.2007 року головою Вінницької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та є зареєстрованим як платник податків, що вбачається з довідки №052 від 06.11.2017 року про взяття на облік платника податків виданої Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області.

Як зазначалось вище між позивачем та адвокатом укладено договір від 01.12.2017 року.

Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 р. (далі - Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон № 4191-VI, в редакції чинній на час укладення договору про надання правової допомоги та чинного до 15.12.2017 року) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до наданого адвокатом розрахунку суми гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу від 25.01.2018 року, загальна вартість наданих послуг становить 22 500 грн., з яких: попередня консультація 400 грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів справи 400 грн., підготовка адміністративного позову 1 000 грн., підготовка клопотання про здійснення судового контролю 200 грн., підготовка заперечення на клопотання про участь третіх осіб 200 грн., прийняття участі у попередньому судовому засіданні 1 000 грн., вивчення та правовий аналіз змісту відзиву на позовну заяву 200 грн., підготовка відповіді на відзив на позовну заяву 500 грн., прийняття участі в судовому засіданні 1 000 грн., додатковий розмір гонорару 10 % в суми задоволених позовних вимог 17 600 грн.

З акту прийому-передачі наданих послуг від 25.01.2018 року вбачається, що вартість отриманих позивачем юридичних послуг, наданих адвокатом, становить 22 500 грн., що включає в себе додатковий гонорар у розмірі 10 % від суми задоволених позовних вимог, який становить 17 600 грн.

Згідно п. 178.6 ст. 178 Податкового кодексу України та п. 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 року, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Як вбачається з Книги обліку доходів і витрат, виданої Вінницькою ОДПІ на ОСОБА_2 всі витрати, що зазначені в розрахунку суми гонорару, були отримані та відображені у відповідних розділах Книги.

Частиною 4, 5 ст. 134 КАС України встановлено: для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269).

Таким чином суд не погоджується з включенням до складу витрат на правову допомогу додаткового гонорару у розмірі 10 % від суми задоволених позовних вимог в розмірі 17 600 грн., оскільки додатковий гонорар не передбачений укладеним між сторонами договором про надання правової допомоги від 01.12.2017 року, не передбачений чинними нормативно-правовими актами та є завищеним зважаючи на складність справи. Суми витрат на прийняття участі у попередньому судовому засіданні в розмірі 1 000 грн. теж не підлягає до відшкодування, оскільки таке засідання не призначалось судом. Всі решта заявлених в розрахунку витрат сум в загальному розмірі 3 900 грн. є підставними.

Як передбачено ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, наявність в матеріалах справи документального підтвердження здійснених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 3 900 грн., а саме договору про надання правової допомоги від 01.12.2017 року, акту прийому-передачі наданих послуг від 25.01.2018 року, розрахунку від 25.01.2018 року та копії Книги обліку доходів і витрат, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу та з урахуванням розміру задоволених позовних вимог стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3 298,23 грн. (3 900 грн. х 84,57% розмір задоволених позовних вимог).

Щодо стягнення фактично понесених витрат пов`язаних з прибуттям до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 135 КАС України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 р. №590 передбачено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та найманням житла, які компенсуються стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень та її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

Як встановлено судом адвокат ОСОБА_2 здійснює свою діяльність у м. Вінниця.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб Hyundai Accent.

На підтвердження витрат у сумі 4 294,21 грн. представником позивача надано фіскальні чеки на пальне.

Проте суд не погоджується з даною сумою витрат з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відстань від м. Вінниця до м. Луцьк становить 387 км.

Відповідно до таблиці А.2.3 додатка А Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року, базова лінійна норма витрати палива автомобіля Hyundai Accent становить 7,2 л на 100 км.

Згідно наданих представником позивача фіскальних чеків на пальне на загальну суму 4 294,21, середня вартість 1 л бензину становить 32,12 грн. (31,49 + 31,99 + 32,49 + 32,49) :4).

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача брав участь в судових засіданнях 15.01.2018 року та 22.01.2018 року, тобто проїхав 1 548 км. (387 км х 4 (2 рази з врахуванням зворотнього напрямку).

Враховуючи викладене, на переїзд до суду адвокатом ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню 3 580,10 грн. (1 548 км х 7,2л/100км х 32,12 грн.л), які є судовими витратами пов'язаними з прибуттям до суду.

Таким чином, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання позивача про відшкодування витрат, що пов'язані із прибуттям до суду представника позивача та з урахуванням ч. 3 ст. 139 КАС України та розміру задоволених позовних вимог стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 витрати, що пов'язані із прибуттям до суду у розмірі 3 027,70 грн. (3 580,10 грн. х 84,57% розмір задоволених позовних вимог).

Отже, всього за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають до стягнення витрати у розмірі 6 325,93 грн., а саме: на професійну правничу допомогу у розмірі 3 298,23 грн. та витрати, що пов'язані із прибуттям до суду у розмірі 3 027,70 грн.

Керуючись статтями 132, 134, 135, 139, 245, 246, 252, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника позивача про прийняття додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч 9937) (87521, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Гагаріна, 150-а, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 298,23 грн. ( три тисячі двісті дев'яносто вісім гривень 23 копійки) та витрати, що пов'язані із прибуттям до суду у розмірі 3 027,70 грн. (три тисячі двадцять сім гривень 70 копійок), а всього на загальну суму 6 325,93 грн. (шість тисяч триста двадцять п'ять гривень 93 копійки).

В іншій частині заяви - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С.Ф. Костюкевич

Повне додаткове рішення суду складено 13.02.2018 року.