Справа № 826/1628/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1628/17 Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Файдюка В.В., Троян Н.М.,

при секретарі Кузик М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2017 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 26.10.2016 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що співробітниками Головного управління ДФС у м. Києві проведено позапланову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» з питань правомірності віднесення господарських операцій, проведених платником податків за 2015 рік до контрольованих та неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 13.10.2016 №370/26-15-14-03-01/14274600, в якому встановлено порушення позивачем вимог пп.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України, а саме, неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.10.2016 № , відповідно яким застосовано адміністративний штраф у розмірі 365 400, 00 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомлення-рішення позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України), за результатами розгляду якої, ДФС України прийнято рішення від 26.12.2016 №27929/6/99-99-11-03-01-25, яким податкове повідомлення-рішення від 26.10.2016 № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням від 26.10.2016 №позивач звернувся із даним позовом до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки встановлено порушення пп.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України, зокрема, що позивач протягом 2015 року здійснював господарські операції з нерезидентом Apollo Management Limited (Республіка Сейшельські острови) через комісіонера ТОВ «СФС Трейд», однак звіт про контрольовані операції за 2015 рік ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» не подано, то адміністративний штраф у розмірі 365 400, 00 грн. застосовано відповідачем правомірно.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивачем не здійснюється ніяких операцій з нерезидентами, а тому він не є стороною у контрольованих операціях, у зв'язку із чим він не повинен подавати звіт про контрольовані операції за 2015 рік.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до абз.1 пп. 39.5.2.17 п.п. 39.5.2 п. 39.5 ст. 39 Податкового кодексу України (в редакції станом на жовтень 2016 р.) форма акту (довідки) про результати перевірки контрольованої операції та вимоги до його (її) складення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пп. 39.5.2.18 п.п. 39.5.2 п. 39.5 ст. 39 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його представника від підписання акту (довідки) про результати перевірки контрольованої операції посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Акт (довідка) перевірки контрольованої операції повинен бути вручений протягом двох робочих днів з дати його складення платнику податків, щодо якого проводилася перевірка, або його представнику під розписку.

Відповідно до пп.39.5.2.20 п.п.39.5.2 п.39.5 ст.39 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представника з висновками перевірки або фактами та даними, викладеними в акті про результати перевірки контрольованої операції, вони мають право подати свої заперечення протягом 30 днів з дня отримання акту. При цьому платник податків має право подати разом із запереченнями або в погоджений строк документи (їх завірені копії), що підтверджують обґрунтованість заперечень. Такі заперечення розглядаються протягом 30 робочих днів, що настають за днем їх отримання, а платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

За умовами пп.39.5.2.21 п.п.39.5.2 п.39.5 ст.39 Податкового кодексу України прийняття податкового повідомлення-рішення за результатами перевірки контрольованої операції здійснюється у порядку, передбаченому статтею 86 цього Кодексу, але не раніше закінчення терміну для надання платником заперечень, визначеного підпунктом 39.5.2.20 цього пункту.

Як вже було зазначено вище, актом перевірки встановлено порушення вимог п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України в частині не подання звіту про контрольовані операції за 2015 рік та був складений 13.10.2016.

З матеріалів справи вбачається, що податкове повідомлення-рішення № 26.10.2016, прийнято ще до закінчення 30 денного строку, який наданий позивачу для надання заперечень на акт перевірки.

Водночас, колегія суддів зазначає, що встановлені порушення недотримання контролюючим органом строку для надання заперечень на акт перевірки не є самі по собі вагомим чинником та підставою, які би зумовлювали скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивача не позбавлено права надати свої заперечення та спростувати висновки, викладених в акті перевірки, на підставі чого було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, під час судового розгляду даної справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку підставою для скасування податкового повідомлення-рішення на підставі ненадання часу позивачу на подання заперечень на акт перевірки є необґрунтованими та безпідставними.

В частині щодо встановлених порушень викладених в акті перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Перелік господарських операцій, які визнаються контрольованими, встановлено пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI, із змінами та доповненнями.

Відповідно до п.п. 39.2.1.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України (в чинній редакції на момент виникнення спірних правовідносин, зі змінами згідно Закону України від 15.07.2015 № 609-VIII) для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими операціями є: а) господарські операції, що впливають на об'єкт оподаткування сторін (сторони) таких операцій, що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - нерезидентами; б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу товарів через комісіонерів - нерезидентів.

Згідно із п.п. 39.2.1.2 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими є господарські операції, що впливають на об'єкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), що включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За правилами п.п. 39.2.1.6 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України неконтрольовані операції - будь-які господарські операції, не передбачені підпунктами 39.2.1.1, 39.2.1.2 і 39.2.1.5 підпункту 39.2.1 цього пункту, що здійснюються між непов'язаними особами.

Відповідно до п.п. 39.2.1.7 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України (в чинній редакції на момент виникнення спірних правовідносин, зі змінами згідно Закону України від 15.07.2015 № 609-VIII) господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 - 39.2.1.3 і 39.2.1.5 підпункту 39.2.1 цього пункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови: річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік; обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

У відповідності до пп. 39.4.2 ст. 39 Податкового кодексу України платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн. гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закон) щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Неподання до Державної фіскальної служби платником податків звіту про проведені ним контрольовані операції, відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 Кодексу є порушенням податкового законодавства, відповідальність за яке передбачено п. 120.3 ст. 120 Кодексу.

Відповідно до п. 120.3 ст. 120 Податкового кодексу України неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу у розмірі: 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання (несвоєчасного подання) звіту про контрольовані операції; 1 відсоток суми контрольованих операцій, незадекларованих у поданому звіті про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі незадекларовані контрольовані операції; 3 відсотки суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктом 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі контрольовані операції, здійснені у відповідному звітному році.

Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє платника податку від обов'язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» (Комітент), з однієї сторони, та ТОВ «СФС Трейд» (Комісіонер), з іншої сторони, укладено договір комісії від 15.07.2015 № 15/7-15К.

Відповідно до умов вказаного договору комітент доручає, а комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за плату здійснити від свого імені та за рахунок комітента наступні юридично значимі дії: здійснювати реалізацію на експорт з України товар, що належить комітенту; укладати експортні договори (контракти) купівлі-продажу, оформляти і підписувати інші необхідні для здійснення продажу документи в інтересах комітента, а також діяти в інтересах комітента в рамках вже укладеного зовнішньоекономічних експортних контрактів; укладати договори (митного оформлення продукції) з підприємствами (брокерами), що мають свідоцтва про визнання підприємства декларантом; інші дії, пов'язані з вищевказаними операціями, необхідні для виконання доручень комітента.

Відповідно до п.2.1 вищезазначеного договору комітент надає комісіонеру товар в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

В подальшому, ТОВ «СФС Трейд» уклав зовнішньоекономічний контракт з компанією «Apollo Management Limited» (Республіка Сейшельські острови) на загальну суму 493 165, 30 доларів США та 2 712 817, 80 грн. (13 430 693, 00 грн.), що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по бухгалтерським розрахункам 362, 3722; митними деклараціями, в яких в графі 2 «відправник» зазначено ТОВ «СФС Трейд», а графі 8 «одержувач» зазначено «Apollo Management Limited» (Республіка Сейшельські острови), в графі 9 «контрактоутримувач» зазначено ТОВ «ЕНВЦ «Фобос», які були досліджено Контролюючим органом під час перевірки.

При цьому, як було зазначено відповідачем, під час перевірки було досліджено бухгалтерський рахунок на кінець перевіряємого періоду та встановлено здійснення операцій з компанією «Apollo Management Limited» (Республіка Сейшельські острови) на загальну суму 13 464 042, 11 грн.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ст. 1012 Цивільного кодексу України). Комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії (ст. 1013 Цивільного кодексу України).

Статтею 1014 Цивільного кодексу України визначено, що комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові.

Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ст. 1018 ЦКУ).

Тобто, комісіонер здійснює продаж покупцю товару, право власності на який належить комітенту. Фактично комісіонер є представником комітента і виконує його доручення.

Договір комісії не є правочином, за яким комісіонер придбає товари у комітента, а тому, якщо комітент відповідно до договору комісії передає комісіонеру товари для подальшого продажу, то право власності на ці товари від комітента до комісіонера не переходить.

Підпунктом 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що продаж (реалізація) товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об'єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності (пп. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ).

Отже, операції платника податку (комітента) з продажу товарів нерезиденту (зареєстрованого у державі (території), що включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України) через комісіонера визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються умови, передбачені пп.39.2.1.7 пп.39.2.1 п.39.2 ст.39 ПКУ, оскільки безпосередньо право власності на товар переходить від комітента до покупця (нерезидента).

Судом першої інстанції встановлено, що протягом 2015 року діяло декілька затверджених Кабінетом Міністрів переліків держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні, до якого була включена Республіка Сейшельські острови, а саме:

- розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 1042-р «Про затвердження переліку держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні» (розпорядження втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року №449-р);

- розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 449-р «Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України» (розпорядження втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 977-р);

- розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 977-р, яким віднесено Республіка Сейшельські острови до переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України.

Отже, протягом 2015 року Республіка Сейшельські острови була включена у перелік держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні.

Сума контрольованих операцій позивача за 2015 рік є більшою ніж мінімальний розмір господарських операцій, за результатами проведення яких подається звіт про контрольовані операції (50 000 000, 00 грн.), а саме відповідно до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік в рядку 01 «дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» задекларовано 249 362 200, 00 грн., копія міститься в матеріалах справи.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що позивач є платником податків, який зобов'язаний подавати звіт про контрольовані операції, у зв'язку із чим висновки контролюючого органу щодо порушень позивачем податкового законодавства є правомірними.

Відповідно до п.120.3 ст.120 Податкового кодексу України, неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу, зокрема, у розмірі 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання (несвоєчасного подання) звіту про контрольовані операції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що нарахування відповідачем за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 26.10.2016 № штрафних санкцій є правомірним, у зв'язку із чим вказане податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим та не підлягає скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Файдюк В.В.,

Троян Н.М.

Повний текст постанови виготовлений 05.02.2018.