Справа № 803/124/18
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року ЛуцькСправа № 803/124/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Полетило П.С.,

за участю представника позивача Крючкевської В.С.,

представника відповідача Мельник В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Луцької міської ради до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Луцька міська рада звернулася в суд із позовом до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Другий ВДВС міста Луцьк ГТУЮ) про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Другого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ Мельник В.М. щодо повернення без прийняття до виконання постанови про адміністративне правопорушення від 09 серпня 2017 року №92 відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради (далі - відділ ДАБК Луцької міської ради) та зобов'язання останнього невідкладно відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню постанови про адміністративне правопорушення від 09 серпня 2017 року №92 відділу ДАБК Луцької міської ради без сплати авансового внеску.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що старшим державним виконавцем Другого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ неправомірно 11 січня 2018 року винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання постанови №92 по справі про адміністративне правопорушення, виданої 09 серпня 2017 року відділом ДАБК Луцької міської ради. Вважає, що в даному випадку відділ ДАБК Луцької міської ради відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» звільнений від сплати авансового внеску при зверненні до примусового виконання постанови про адміністративне правопорушення, оскільки виконує делеговані повноваження органу виконавчої влади та має всі притаманні державному органу ознаки.

Ухвалою судді від 05 лютого 2018 року розгляд даної справи призначено за правилами Розділу 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України.

У запереченні на позов від 12 лютого 2018 року за вих. №4652 представник відповідача його вимог не визнала, посилаючись на правомірність дій і рішень відповідача. Вважає, що відділ ДАБК Луцької міської ради не підпадає під вичерпний перелік осіб, органів та категорій, які відповідно до вимог частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» звільняються від сплати авансового внеску при зверненні із заявою про примусове виконання виконавчого документа, а тому до такої заяви необхідно долучати підтвердження про сплату авансового внеску. З наведених підстав представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позові. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача підтримала доводи, наведені у запереченні на позовну заяву. Просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 січня 2018 року, відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», старшим державним виконавцем Другого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ Мельник В.М. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання постанови №92 по справі про адміністративне правопорушення, виданої 09 серпня 2017 року відділом ДАБК Луцької міської ради.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Отже, статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік осіб, органів та категорій, які звільняються від сплати авансового внеску, до яких, серед іншого, віднесено органи державної влади.

Згідно із статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Водночас, статтею 7 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Виходячи з положень Конституції України органи місцевого самоврядування за своєю політико-правовою природою не є органами державної влади, а є представницькими органами місцевого самоврядування.

Повноваження органів місцевого самоврядування закріплені у статті 143 Конституції України, яка передбачає, зокрема, що органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об'єкти державної власності. Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Вказані норми Конституції України кореспондуються з положеннями підпункту 1 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно із яким відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, відповідно до Положення про відділ ДАБК Луцької міської ради, останній є виконавчим органом Луцької міської ради. Метою діяльності відділу є забезпечення реалізації державної політики у сфері архітектурно-будівельного контролю. Основним завданням відділу є здійснення відповідно до закону державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно із частиною другою статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення та справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Аналізуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що відділ ДАБК, будучи виконавчим органом Луцької міської ради, наділений делегованими повноваженнями органу виконавчої влади щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Отже, виконуючи функції державного архітектурно-будівельного контролю, відділ ДАБК діє як орган виконавчої влади, тобто державний орган, а тому на підставі частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» звільняється від сплати авансових внесків.

При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року №294 (далі - Положення №294) Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення №294 передбачено, що Держархбудінспекція відповідно до покладених на неї завдань складає акти перевірок, протоколи про вчинення правопорушень, розглядає справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та справи про адміністративні правопорушення із прийняттям відповідних рішень, накладає штрафи відповідно до закону.

Пунктом 7 Положення №294 визначено, що Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо через апарат та свої територіальні органи.

Отже, територіальні органи ДАБІ так само, як і відділи ДАБК, розглядають справи про адміністративні правопорушення із прийняттям відповідних рішень, які є виконавчими документами.

Згідно із позицією відповідача відділ ДАБК, пред'являючи до виконання постанову про адміністративне правопорушення, повинен сплатити авансовий внесок, оскільки не є державним органом. Однак, територіальні органи ДАБІ, маючи ті ж повноваження, що і відділи ДАБК, пред'являючи до виконання постанови про адміністративне правопорушення, звільняються від сплати авансових внесків, оскільки відносяться до органів державної влади.

Таким чином, відповідач ставить в нерівне становище вищевказані контролюючі органи, які мають однакові функції, при здійсненні ними повноважень державного архітектурно-будівельного контролю, що є неприпустимим.

Відповідно до пункту пунктом 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відділ ДАБК Луцької міської ради, пред'являючи до виконання постанову №92 від 09 серпня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення, діяв як державний орган, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». За вказаних обставин суд дійшов висновку, що дії старшого державного виконавця Другого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ Мельник В.М. щодо повернення без прийняття до виконання постанови відділу ДАБК Луцької міської ради від 09 серпня 2017 року № 92 по справі про адміністративне правопорушення слід визнати протиправними.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача невідкладно відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню постанови про адміністративне правопорушення від 09 серпня 2017 року №92 відділу ДАБК Луцької міської ради без сплати авансового внеску, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, передумовою для відкриття виконавчого провадження є перевірка виконавцем підстав для повернення виконавчого документа, що є дискреційними повноваженнями суб'єкта владних повноважень.

Оскільки суд не вправі перебирати на себе повноваження органів та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, щодо перевірки наявності чи відсутності інших підстав для повернення виконавчого документа, тому суд дійшов висновку про зобов'язання Другого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за постановою відділу ДАБК Луцької міської ради про адміністративне правопорушення від 09 серпня 2017 року №92 в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», без сплати авансових внесків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Луцької міської ради є підставні та підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мельник В.М. щодо повернення без прийняття до виконання постанови відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради про адміністративне правопорушення від 09 серпня 2017 року № 92.

Зобов'язати Другий відділ державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за постановою відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради про адміністративне правопорушення від 09 серпня 2017 року № 92, в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», без сплати авансових внесків.

Стягнути на користь Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 19, ідентифікаційний код юридичної особи 04051327) за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (43021, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 27а, ідентифікаційний код юридичної особи 35041370) 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.Я. Ксензюк