Справа № 761/37014/17
Суддя: Волошин В. О.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/233/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Кривошиї Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення відповідача щодо неврахування позивачу при визначенні розміру довічного грошового утримання до стажу роботи на посаді судді:

1) з 14 жовтня 1983р. по 06 грудня 1985р. період служби в лавах Радянської Армії;

2) з 01 вересня 1986р. по 30 червня 1990р. навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського;

3) з 25 липня 1990р. по 02 липня 1991р. робота на посаді стажиста слідчого прокуратури Кіровоградського району прокуратури Кіровоградської області;

4) з 03 липня 1991р. по 22 листопада 1992р. робота на посадах: слідчого прокуратури Кіровоградського району , слідчого прокуратури Ленінського району м. Кіровограда, прокурора відділу загального нагляду прокуратури Кіровоградської області;

- скасувати розпорядження відповідача за № 5799 від 28 липня 2016р.;

- зобов'язати відповідача зарахувати позивачу в стаж роботи на посаді судді вищезазначений стаж з наведених посад та визначити йому розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 90 відсотків від заробітної плати діючого судді суду касаційної інстанції, починаючи з 12 липня 2016р. з виплатою наявної заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що постановою Верховної Ради України від 05 липня 2016р. № 1433-VIII його було звільнено з посади судді Вищого адміністративного суду України на підставі заяви про відставку. У зв'язку із надходженням вказаного рішення на адресу суду, відповідно до п. 2 наказу Голови Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2016р. № 488-к, позивача відраховано зі штату Вищого адміністративного суду України.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого за останнім місцем роботи позивача перед виходом у відставку, загальний стаж роботи позивача станом на 12 липня 2016р. становить 29р. 6 міс. та 7 днів.

15 липня 2016р. позивач звернувся до відповідача з метою оформлення щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, проте відповідач своїм розпорядженням від 28 липня 2016р. № 5799, призначив довічне грошове утримання, виходячи із наявності нарахованого стажу судді - 23р. 1 міс. 5 днів, із виплатою 88 відсотків заробітної плати діючого судді Вищого адміністративного суду України.

У відповідь на заяву щодо роз'яснення нарахованого розміру довічного грошового утримання, листом від 22 серпня 2017р. за вих. № 1329/Б-1080 відповідач повідомив позивача про призначення позивачу довічного грошового утримання, виходячи з набутого стажу виключно на посаді судді.

Позивач вважає, що відповідач діє протиправно і вимушений був звернутись до суд уз вказаним позовом для захисту своїх порушених прав.

До судового засідання позивачем було подано на адресу суду заяву, про розгляд справи у його відсутність заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові.

Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, поважності причин його неявки не повідомив, відзив на позов відповідачем до суду не подавався, як і не було заявлено жодних клопотань, а тому суд на підставі положень ст. 205 КАС України продовжив розгляд справи у відсутність відповідача.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що постановою Верховної Ради України від 05 липня 2016р. № 1433-VIII позивача ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вищого адміністративного суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2016р. позивача було відраховано зі штату суду у зв'язку із звільненням його у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України від 05 липня 2016р. № 1433-VIII.

15 липня 2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як встановлено з розпорядженні відповідача від 28 липня 2016р. № 5799, позивачу було призначено довічне грошове утримання, виходячи із наявності нарахованого стажу судді - 23р. 1 міс. 5 днів, із виплатою 88 відсотків заробітної плати діючого судді Вищого адміністративного суду України.

04 серпня 2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просив виправити дану помилку та внести зміни до розпорядження про нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням часу проходження військової служби в лавах Радянської Армії (у тому числі служби в ДРА, як учасника бойових дій), навчання в Харківському юридичному інституті та стажу роботи стажиста слідчого прокуратури Кіровоградського району прокуратури в органах прокуратури.

Листом відповідач від 22 серпня 2017р. за вих. № 1329/Б-1080, повідомив позивача про призначення йому довічного грошового утримання, розмір якого становить 86 відсотків посадового окладу, виходячи з набутого стажу на посаді судді 23р. 1 міс. 5 днів.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із гарантій незалежності і недоторканості суддів, що закріплені Конституцією України є право судді на відставку.

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у ст. 126 Конституції України, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення. При цьому, пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 14) ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Частиною 5 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 7 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016р. № 4-рп/2016 визнано такими, що не відвідають Конституції України(є неконституційними) положення:

частини 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ;

абзаців 1-4 та першого, другого речень абз. 6 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453- VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24 грудня 2015р. № 911- УІІІ;

пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213- VІІІ в частині скасування з 01 червня 2015р. норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення встановлено, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом цього Рішення.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті зазначеного рішення роз'яснив наступний порядок виконання:

частина 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015р. № 192-VІІІ, а саме: щомісячне довічне грошове утримання вплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання судці, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Абзаци 1-4 та перше, друге речення абз. 6 ч.5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 24 грудня 2015р. № 911-VІІІ, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010р. № 2453-VІ у редакції Закону України від 12 лютого 2015р. «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VІІІ, а саме: пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержаного суддею після виходу у відставку; не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015р. № 213-VІІІ в частині скасування з 01 червня 2015р. норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У пункті 5 Рішення зазначено, що Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними.

Пунктами 1.1, 1.4 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998р., передбачено, що метою закону є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Закон надає кожному судді, який вважає, що його права за законом або в більш широкому порозумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інше знаходиться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутися до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який може зарадити таку можливість.

Відповідно до пункту 1.6 вказаної хартії закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміну, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Згідно із п. 54 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів від 17 листопада 2010р. №(2010) оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Таким чином, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено Конституційним Судом України.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням вищенаведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Враховуючи, що на законодавчому рівні України гарантувалось право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди; судді мали законні правомірні очікування отримувати задекларований державою розмір щомісячного довічного грошового утримання, як один з елементів гарантій їх незалежності.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014р., за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Крім того, згідно пункту 3.1 постанови КМУ «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005р. № 865, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при визначенні розміру щомісячного грошового утримання позивача, протиправно не прийнято до уваги наступні періоди: з 14 жовтня 1983р. по 06 грудня 1985р. - служба в лавах Радянської Армії; з 01 вересня 1986р. по 30 червня 1990р. - навчання в Харківському юридичному інституті; з 25 липня 1990р. по 22 листопада 1992р. - робота стажиста слідчого прокуратури Кіровоградського району прокуратури Кіровоградської області; з 25 липня 1990р. по 02 липня 1991р. - роботи слідчим прокуратури Кіровоградського району, слідчим прокуратури Ленінського району м. Кіровограда та прокурором відділу загального нагляду прокуратури Кіровоградської області, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, а тому наявні підстави для зобов'язання відповідача врахувати вищевказані періоди до стажу роботи позивача ОСОБА_1 на посаді судді.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 8, 9, 19, 20, 22, 72-77, 79, 143, 192, 211, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України; ст. ст. 3, 19, 22, 46, 58, 126 Конституції України; ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо неврахування ОСОБА_1 при визначенні розміру довічного грошового утримання до стажу роботи на посаді судді наступних періодів:

2 роки 1 місяць 23 дня (з 14 жовтня 1983р. по 06 грудня 1985р.) - служба в лавах Радянської Армії;

1 рік 11 місяців (з 01 вересня 1986р. по 30 червня 1990р.) - навчання в Харківському юридичному інституті;

11 місяців 8 днів (з 25 липня 1990р. по 02 липня 1991р.) - стажист слідчого прокуратури Кіровоградського району прокуратури Кіровоградської області;

1 рік 4 місяці 20 днів (з 03 липня 1991р. по 22 листопада 1992р.) - слідчий прокуратури Кіровоградського району, слідчий прокуратури Ленінського району м. Кіровограда та прокурор відділу загального нагляду прокуратури Кіровоградської області.

Скасувати розпорядження Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві за № 5799 від 28 липня 2016р.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді наступні періоди:

2 роки 1 місяць 23 дня (з 14 жовтня 1983р. по 06 грудня 1985р.) - служба в лавах Радянської Армії;

1 рік 11 місяців (з 01 вересня 1986р. по 30 червня 1990р.) - навчання в Харківському юридичному інституті;

11 місяців 8 днів (з 25 липня 1990р. по 02 липня 1991р.) - стажист слідчого прокуратури Кіровоградського району прокуратури Кіровоградської області;

1 рік 4 місяці 20 днів (з 03 липня 1991р. по 22 листопада 1992р.) - слідчий прокуратури Кіровоградського району, слідчий прокуратури Ленінського району м. Кіровограда та прокурор відділу загального нагляду прокуратури Кіровоградської області.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві визначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судці у відставці у розмірі 90 відсотків від заробітної плати діючого судді суду касаційної інстанції, починаючи з 12 липня 2016р. з урахуванням проведених виплат без обмеження граничного розміру пенсії.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 06 лютого 2018р.

Суддя: