Справа № 233/6310/17
Суддя: Мартиненко В. С.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

233 № 233/6310/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Вареніченко В.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Халіуліна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди, в якому позивач посилалась на те, що 01.01.2010 року відповідач припинив нараховувати позивачу надбавку, передбачену Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по адміністративній справі № 2-а-4944/11 від 11 травня 2011 року визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівка Донецької області щодо невиплати ОСОБА_3, як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у період з 1 січня 2011 року та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівка Донецької області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_3 як дитини війни, підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2011 року. Проте, до цього часу зазначена постанова відповідачем не виконана. Незаконні дії відповідача спричинили збитки позивачу відповідно до ст.ст. 22, 23, 230, 231, 546-552, 1208 ЦК України, з урахуванням індексації, упущеної вигоди, шкоди завданої в результаті обману та психічного тиску, неустойки в розмірі 68505,00 грн. та моральну шкоду внаслідок порушення прав позивача, пригнічення його честі та гідності, порушення фізичної і психічної рівноваги та душевного спокою, яку позивач оцінює в розмірі 68505,00 грн. Матеріальні збитки пораховано наступним чином: за період з 01.01.2010 року по 01.08.2011 року 1312 грн. (розмір мінімальної пенсії на день подання позову) * на 30% * 20 місяців, що дорівнює 7806 грн. Врахувавши індексацію, ст. 230, 231, 546-552, вказаний добуток позивач двічі подвоює та додає 7806 грн., отримавши суму 39030 грн. За період з 01.09.2011 року по час подання позову позивач нараховує збитки наступним чином 1312 грн. * 30% *75 місяців та отримує добуток в розмірі 29475 грн.

На підставі викладеного позивач просила визнати невиплату надбавки в розмірі 30 % від мінімальної пенсії відповідачем незаконною, зобов'язати відповідача виконати вищезазначене судове рішення, відшкодувати нанесені матеріальні збитки в розмірі 68505 грн. і моральну шкоду в розмірі 68505 грн.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, змінив предмет позову в частині відшкодування завданих матеріальних збитків в розмірі 68505 грн. та просив визнати невиплату ОСОБА_3 відповідно до постанови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по адміністративній справі № 2-а-4944/11 від 11 травня 2011 року надбавки в розмірі 30 % від мінімальної пенсії відповідачем незаконною, зобов'язати відповідача виконати вищезазначене судове рішення шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплати надбавку відповідно до вищезазначеного рішення в розмірі 68505,00 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 68505,00 грн.

Також суд в підготовчому судовому засіданні роз'яснив представнику позивача ОСОБА_1 право позивача залучити співвідповідача по справі Державну казначейську службу України. Проте, представник позивача вказав єдиним відповідачем по справі - Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялась належним чином в порядку ч. 10 ст. 126 КАС України, причини неявки не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по адміністративній справі № 2-а-4944/11 від 11 травня 2011 року позивачу за період з 01.01.2010 року по 31.08.2011 року нарахована надбавка до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у розмірі 3378 грн. Згідно ЗУ №3491-ІV від 14.06.2011 року «Про внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету» позивачу була припинена виплата доплати за рішенням суду як дитині війни. Доплата за період з 01.01.2010 року по 31.08.2011 рік може бути виплачена у разі надходження коштів з Державного бюджету України.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, поданні на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволені позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. Крім того, ОСОБА_3, є особою з ІІ групою інвалідності за загальним захворюванням, яка була встановлена їй з 11.01.2016 року, що підтверджується копією довідки МСЕК АВ 0603392, яка долучена до матеріалів справи.

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по адміністративній справі № 2-а-4944/11 від 11 травня 2011 року визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівка Донецької області щодо невиплати у відношенні ОСОБА_3 як дитині війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком у період з 1 січня 2011 року; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівка Донецької області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_3 як дитини війни, підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2011 року.

На підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по адміністративній справі № 2-а-4944/11 від 11 травня 2011 року позивачу за період з 01.01.2010 року по 31.08.2011 року відповідачем була нарахована надбавка до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в сумі 3378 грн. Проте, вказані кошти фактично виплачені не були та на наступний період позивачу була припинена виплата доплати за рішенням суду як дитині війни. Позивачу листом від 27.06.2017 року №14555/03/09-17 було роз'яснено, що доплата за період з 01.01.2010 року по 31.08.2011 рік буде виплачена у разі надходження коштів з Державного бюджету України.

Вказані обставини визнаються сторонами. Спірним є питання щодо можливості зменшення розміру виплати соціальної допомоги, визначеному рішенням суду, що набрало законної сили, внаслідок наступних змін законодавства. А також щодо наявності обов'язку суб'єкта владних повноважень фактично виконати рішення суду, що набрало законної сили, до внесення наступних змін законодавства щодо зменшення розміру виплати соціальної допомоги. Крім того, наявність підстав для відшкодування моральної шкоди завданої діями суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В силу ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законом України.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" N 3491-VI від 14 червня 2011 року встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік".

Пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 р. N 745 установити, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,8 гривні. Ця постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності 23.07.2011 року.

Законом України від 22.12.2011 р. N 4282-VI установлено, що у 2012 році норми і положення статті 6 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» з метою здійснення починаючи з 2012 року заходів щодо поетапного до 2015 року підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення Кабінет Міністрів України постановив:дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» провадиться у розмірі 7% від мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Підпунктом 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №112 від 25.03.2014, установлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» провадиться у розмірі 66, 43 грн.

Крім того, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік», п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що у 2012, 2013 та 2015 роках відповідно, положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік.

В абз. 5,6 п. 11 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 19.12.2011 року №8 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" зазначено, що судам необхідно враховувати, що до набрання чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто до 23 липня 2011 року, при вирішенні справ цієї категорії щодо розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, дітям війни застосуванню підлягають положення статті 6 Закону про соціальний захист дітей війни. Із 23 липня 2011 року правомірність дій суб'єктів владних повноважень у зазначених категоріях справ судам необхідно перевіряти на відповідність вимогам Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року N 745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету".

З наведених норм права вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян з 23.07.2011 року було змінено та у 2012, 2013, 2015 роках делеговано Кабінету Міністрів України.

Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» у статті 17 встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Великода проти України» Європейський Суд з прав людини в пунктах 20-28 зазначає, що «у цій справі заявниця отримувала свою пенсію у сумі, визначеній рішенням суду від 19 січня 2010 року, до тих пір, поки механізм нарахування її пенсії, встановлений вищезазначеним судовим рішенням на підставі закону, чинного на час подій, не було змінено, внаслідок розмір її пенсії був зменшений.

Суд вже зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (див. рішення у справах «ОСОБА_2 та інші проти Італії» (Arras and Others v. Italy), заява № 17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року, та «Сухобоков проти Росії» (Sukhobokov v. Russia), заява № 75470/01, п. 26, від 13 квітня 2006 року). У цій справі національні суди розглянули скаргу заявниці щодо зменшення розміру її пенсії та дійшли висновку, що сума пенсійних виплат була зменшена після внесення змін до відповідних законодавчих актів. Щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавства, Суд констатує, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Єдине питання, що залишається, є те, чи зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу.

Це положення також не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Корлівства » (Stec and Others v. the United Kingdom) [ВП], заяви № 65731/01 та № 65900/01, п. 54, ECHR 2005-X), доки існує законодавче право.

Як встановлено рішенням суду від 19 січня 2010 року, заявниця мала право на пенсію певного розміру відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній на час подій.

Суд нагадує, що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі (див., наприклад, ухвалу від 15 березня 2001 року у справі «ОСОБА_2 проти Фінляндії» (Aunola v. Finland), заява № 30517/96). «Вимога» може становити «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі ««Stran Greek Refineries» та Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), п. 59, Series A № 301 B). Отже, зменшення або припинення достатньою мірою встановлених пільг може становити втручання у мирне володіння майном (див. рішення від 19 червня 2012 року у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), заява № 17767/08, п. 72).

У цій справі, з огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ECHR 2000 XII).

У цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі «Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії» (Da Conceicao Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12)».

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про те, що припинення виплатити на користь ОСОБА_3 як дитини війни, підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 1 серпня 2011 року, яке було встановлено позивачу на підставі постанови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по адміністративній справі № 2-а-4944/11 від 11 травня 2011 року та яке набрало сили, відповідає закону та вчинено в межах повноважень суб'єкта владних повноважень - відповідача по справі Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

А отже, в частині позовних вимог щодо визнання невиплати ОСОБА_3 відповідно до постанови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по адміністративній справі № 2-а-4944/11 від 11 травня 2011 року надбавки в розмірі 30 % від мінімальної пенсії відповідачем незаконною та зобов'язання відповідача виконати вищезазначене судове рішення шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплати надбавку відповідно до вищезазначеного рішення в розмірі 68505,00 грн. є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Відшкодування моральної шкоди в розмірі 68505 грн. є похідною вимогою та у зв'язку із відмовою у задоволенні основної вимоги також задоволенню не підлягає.

Щодо зобов'язання відповідача виконати постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по адміністративній справі № 2-а-4944/11 від 11 травня 2011 року в частині фактичної виплати позивачу нарахованої надбавки до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2010 року по 31.08.2011 року в сумі 3378 грн., як вимоги, що випливає з позовної заяви слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

На виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по адміністративній справі № 2-а-4944/11 від 11 травня 2011 року позивачу за період з 01.01.2010 року по 31.08.2011 року відповідачем була нарахована надбавка до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в сумі 3378 грн. Проте, вказані кошти фактично виплачені не були у зв'язку із відсутністю відповідного фінансового забезпечення з Державного бюджету України.

23.09.2014 року вступила в законну силу Постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» відповідно до якої встановлено механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Вказаним пунктом встановлено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440 рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 було затверджено положення про Державну казначейську службу України, згідно із п. 4 якого Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку, між іншим, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

З наведеного випливає, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Належним відповідачем по справі в цій частині позовних вимог має бути Державна казначейська служба України. В підготовчому судовому засіданні представнику позивача роз'яснялося його право залучити в якості співвідповідача Державну казначейську службу України, проте він не скористався своїм правом подати відповідне клопотання до суду, що передбачене ч. 3 ст. 48 КАС України.

Причому посилання представника позивача на п. 4 Постанови Пленуму ВАС від 19.12.2011 року №8 відповідно до якого залучення до участі як співвідповідача чи третьої особи інших органів, у тому числі Державного казначейства України, є помилковим, не спростовує висновків суду, оскільки вказане положення стосується справ щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсій за позовами осіб, віднесених до категорії дітей війни. В частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача виконати постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по адміністративній справі № 2-а-4944/11 від 11 травня 2011 року в частині фактичної виплати позивачу нарахованої надбавки до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2010 року по 31.08.2011 року в сумі 3378 грн. належним відповідачем по справі має бути саме Державна Казначейська служба України.

З наведених підстав в цій частині позовних вимог слід відмовити. Та у зв'язку з тим, що у задоволені вказаних позовних вимог відмовлено, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо відшкодування матеріальних збитків.

Крім того, зі змісту позову випливає також вимога щодо перерахунку вказаної надбавки до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2010 року по 31.08.2011 року в сумі 3378 грн., а саме на думку позивача вказана надбавка за цей період має бути нарахована в сумі 7806 грн., оскільки за розрахункову величину має бути взято розмір мінімальної пенсії на день подання позову, що дорівнює 1312 грн.

Проте, вказані позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З наведених підстав в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 242 - 246, 255, 295, п.п. 15.5 розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення суду - 15.02.2018 року.

Позивач: ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1; відповідач: Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25, .

Суддя