Справа № 725/5745/17
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/5745/17

Головуючий у 1-й інстанції: Іщенко І.В.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

07 лютого 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Самолюка В.В., подану як представником громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_5, на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_5 про примусове видворення та затримання,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнаму ОСОБА_5, у якому просив примусово видворити вказаного громадянина за межі території України та затримати його з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що громадянин Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, 17 грудня 2017 року був затриманий в межах контрольованого прикордонного району, під час спроби незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб, на напрямку 909 прикордонного знаку, на відстані 1000 м до українсько-румунського кордону, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби «Мамалига» територія н.п. Ванчиківці Новоселицького району Чернівецької області.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 грудня 2017 року позов задоволено. Вирішено примусово видворити громадянина Вєтнаму ОСОБА_5 за межі території України. Затримано вказаного громадянина з метою забезпечення примусового видворення за межі території України та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача посилається на ч. 1 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-17), у відповідності до вимог якої громадяни Соціалістичної Республіки В`єтнам підлягають видворенню відповідно до міжнародного договору про реадмісію, а саме - Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 (далі - Угода). Визначену чинним законодавством процедуру реадмісії позивач не застосував, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Сторони у справі в судове засідання не з'явилися, будучи належно повыдомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянин Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, 17 грудня 2017 року був затриманий в межах контрольованого прикордонного району, під час спроби незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб, на напрямку 909 прикордонного знаку, на відстані 1000 м до українсько-румунського кордону, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби «Мамалига» територія н.п. Ванчиківці Новоселицького району Чернівецької області.

В послідуючому, 19 грудня 2017 року начальником Чернівецького прикордонного загону відносно відповідача, на підставі статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" прийнято рішення про примусове повернення за межі території України з наданням строку для його виконання до 17 січня 2018 року.

На підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є порушником законодавства України з прикордонних питань, обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, а тому він підлягає примусовому видворенню, що і стало підставою для звернення до суду.

Задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки відповідачем порушено вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства щодо намагання виїзду з території України незаконно, зважаючи на відсутність у нього родичів в Україні, відсутність коштів для придбання проїзних документів, вбачаються ознаки відкритого наміру незаконним шляхом потрапити до країн Західної Європи, а тому - є усі підстави для його примусового видворення за рішенням суду. Також, наявні усі правові підстави для затримання громадянина Вєтнаму ОСОБА_5, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.

Колегія суддів, з'ясувавши обставини справи в повному обсязі та даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що в'їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

За приписами частини 1 статті 16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Ст. 30 ч. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

У пункті 1.6. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150) зазначено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Згідно ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Так, у позовній заяві позивач посилається на те, що 19 грудня 2017 року ним прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України та надано строк для його виконання до 17 січня 2018 року.

Водночас, у цей же день, 19 грудня 2017 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив примусово видворити за межі території України відповідача та затримати його, з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення про примусове повернення відповідача від 19 грудня 2017 року (його копія) у матеріалах адміністративної справи відсутні, що унеможливлює підтвердження чи спростування твердження позивача, а саме - не існують обґрунтовані підстави того, що відповідач ухиляється чи ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення за межі території України.

Крім того, із змісту матеріалів справи слідує, що відповідач прибув до України авіарейсом THY 465 сполученням Стамбул-Одеса, однак даний факт позивачем не перевірено та не подано на підтвердження чи заперечення таких доводів будь-яких доказів.

Таким чином, факт того, що відповідач потрапив на територію України через митний та прикордонний контроль в аеропорту, у відповідності до статті 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", дає підстави колегії суддів вважати, що відповідач мав візу (дозвіл) на перебування в Україні.

В той же час, позивачем доказів зворотного, а також того, що у відповідача закінчився термін дії (візи) дозволу на перебування в Україні не надано.

Із копії паспорту відповідача, яка приєднана до матеріалів справи, слідує, що ОСОБА_5 є громадянином Соціалістичної республіки В'єтнам, що зазначено у тексті позовної заяви та не заперечується відповідачем, що останній є громадянином Соціалістичної республіки В'єтнам.

Законом України "Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав" від 03 вересня 2008 року ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25 вересня 2007 року в м. Нью-Йорку.

Статтею 4 Угоди встановлено, що запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації.

Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати.

Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій Договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 лютого 2015 року № 158 закріплено конкретне застосування процедури реадмісії.

Пунктом 1 розділу ІХ Інструкції визначено, що у разі встановлення відповідними імплементаційними (виконавчими) протоколами до міжнародних угод про реадмісію іншого порядку реадмісії, ніж той, що встановлений у цій Інструкції, застосовуються положення, визначені цими протоколами.

Із приписів частини 1 статті 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" вбачається, що передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Однак, діючи всупереч вищезазначеним вимогам, Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України не надав жодних доводів, чому до відповідача не застосовано процедуру реадмісії, а є необхідність застосувати примусове видворення.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не наведено належних підстав для примусового видворення відповідача.

Що стосується позовної вимоги про затримання відповідача з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Таким чином, законодавством визначено вичерпний перелік підстав для звернення з позовом до суду щодо застосування судом заходів до іноземця або особи без громадянства.

Із тексту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Разом з тим, позивачем не доведено підстав для примусового видворення відповідача та необхідності його ідентифікації.

Тому, на підставі вищенаведеного колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції про затримання відповідача з метою його примусового видворення є передчасним.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, не з'ясовано та не враховано всі обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 268, 272, 288, 289, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу адвоката Самолюка В.В. подану як представником громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_5 про примусове видворення та затримання скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_5 про примусове видворення та затримання - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 лютого 2018 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.