Справа № 813/3984/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12639/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Гулида Р.М. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2;

від відповідача - Сенюк В.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській обл. на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (суддя суду І інстанції: Сакалош В.М.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 58 хв. 05.12.2017р. м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 11.12.2017р.),-

В С Т А Н О В И В:

02.11.2017р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням остаточно сформульованих позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати наказ № 72-0 від 04.10.2017р. про її звільнення з посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції /ОДПІ/ Головного управління /ГУ/ ДФС у Львівській обл.; поновити її на посаді головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. з 04.10.2017р.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8418 грн. 23 коп. (з відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів); в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місять в сумі 6022 грн. 49 коп. (з відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів) допустити негайне виконання рішення суду (а.с.3-5, 122).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2017р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ № 72-0 від 04.10.2017р. про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл.; поновлено позивача на посаді головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. з 04.10.2017р.; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8418 грн. 23 коп., з відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів; постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на її користь середнього заробітку за один місяць в розмірі 6022 грн. 49 коп., з відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів, допущено до негайного виконання (а.с.142-147).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржила відповідач Самбірська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл., яка покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення по справі, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.72-74).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що наказом № 72-0 від 04.10.2017р. «Про звільнення з роботи» позивача на підставі п.1 ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу» звільнено з посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників. Підставою для припинення державної служби слугувала обставина, що склалася незалежно від волі сторін, а саме: поновленням на посаді особи (ОСОБА_6), яка раніше виконувала цю роботу. В цьому випадку зазначений Закон не встановлює обов'язку відповідача пропонувати позивачу інші вакантні посади у разі її звільнення за такою підставою.

Доказами наведеного вказує: судові рішення, які набрали законної сили, згідно яких ОСОБА_6 перебувала на посаді головного державного інспектора відділу обслуговування платників; посадові інструкції ОСОБА_1 та ОСОБА_6; а також ту обставину, що звільнення ОСОБА_1 мало місце з посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників.

Відтак, позивача правомірно звільнено із посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників, при цьому відповідачем дотримано норми законодавства, що поширюються на дані правовідносини, через що спірний наказ є законним.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, наказом Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. № 72-о від 04.10.2017р. «Про звільнення з роботи» припинено державну службу та звільнено з 04.10.2017р. позивача ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу обслуговування відділу платників Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. на підставі п.1 ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу» у зв'язку із поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала; підставою для винесення наказу слугувала постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017р. у справі № 876/6911/17 (а.с.6).

Виданню цього наказу передували наступні події.

Наказом Самбірської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській обл. № 11-0 від 15.03.2017р. припинено державну службу та звільнено 15.03.2017р. ОСОБА_6 з посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (п.6 ст.40 КЗпП України) (а.с.72).

Даний наказ було прийнято відповідно до п.1 ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу». Підставою для прийняття спірного наказу слугувала постанова Львівського окружного адміністративного суду від 02.03.2017р. у справі №813/4412/16, якою ОСОБА_7 поновлено на посаді головного державного інспектора відділу обслуговування платників Самбірської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській обл. з 17.11.2016р.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 про поновлення на публічній службі відмовлено.

Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017р. № 876/6911/17 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2017р. у справі № 813/1451/17 скасовано та прийнято нову, якою адміністративний позов ОСОБА_6 задоволено, визнано протиправним і скасовано наказ Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. № 11-0 від 15.03.2017р. «Про звільнення з роботи» та поновлено ОСОБА_6 на посаді головного державного інспектора відділу обслуговування платників Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. з 16.03.2017р. (а.с.11-16).

На виконання рішення апеляційного суду наказом відповідача № 72-о від 04.10.2017р. звільнено ОСОБА_1 з посади у зв'язку із поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала (а.с.6).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу».

Підстави для припинення державної служби визначено ч.1 ст.83 цього Закону, згідно з п.5 якої державна служба припиняється у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін

Підставами для припинення державної служби у зв'язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, відповідно до п.1 ч.1 ст.88 цього Закону, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

Водночас, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Постановами Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017р. у справі № 876/4238/17 за позовом ОСОБА_1 до Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. про визнання протиправним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та від 21.09.2017р. у справі № 876/6911/17 за позовом ОСОБА_6 до Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. про визнання протиправним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, встановлено наступні обставини, які в силу ч.4 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню.

Зокрема, згаданими судовими рішеннями встановлено, що позивач ОСОБА_1 не займала посади ОСОБА_6; для проведення звільнення ОСОБА_1 чи ОСОБА_6 чи іншого працівника відділу обслуговування платників Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. необхідно провести скорочення штату вказаного відділу відповідно до положень чинного трудового законодавства.

Однак, згідно відповіді керівника Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. від 17.10.2017р. станом з 01.01.2017р. по 29.03.2017р. штатна чисельність працівників відділу обслуговування платників Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. становила 4 одиниці, а станом з 30.03.2017р. по 17.10.2017р. така чисельність складала 5 одиниць. Також зазначено, що у період з 01.01.2017р. по 17.10.2017р. скорочення штатної чисельності відділу обслуговування платників Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. не проводилося.

В частині покликання відповідача на протокол засідання комісії від 29.09.2017р. щодо переважного права на залишення на роботі серед працівників Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл., на підставі якого було звільнено ОСОБА_1 (а.с.88-90), слід підкреслити, що згідно ст.42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці у випадках скорочення чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації і праці. Таким чином, оскільки скорочення чисельності чи штату працівників Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл. не відбулося, тому така підстава для звільнення є незаконною.

Окрім цього, відповідно до ч.ч.1-3 ст.5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Системний аналіз наведених положень ст.5 цього Закону свідчить, що не врегульовані цим Законом відносини регулюються нормами законодавства про працю.

За загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального закону. При цьому норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірні правовідносини та коли про це безпосередньо вказано у спеціальному законі.

Оскільки у спеціальному законі, яким у спірних правовідносинах є Закон України «Про державну службу», прямо вказано про поширення норм законодавства про працю на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом, до таких відносин застосовуються норми КЗпП України.

У такому разі відповідач по справі має дотримуватись гарантій, визначених нормами трудового права.

З огляду на наведене, враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що спірний наказ відповідача № 72-0 від 04.10.2017р.

Не грунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р.

Із пункту 5 цього Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.1, 2 п.8 вказаного Порядку).

З огляду на зміст наведених норм матеріального права, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції зазначені положення КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р., виконав.

Зокрема, згідно з довідкою № 1499/8/13-10/05-00-20/353 від 30.11.2017, виданою Самбірською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській обл., середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 6022 грн. 49 коп., а середньоденна заробітна плата - 280 грн. 12 коп.; кількість днів вимушеного прогулу за період з 05.10.2017 по 05.12.2017 складає 43 дні (а.с.120).

Відповідно до довідки Самбірського міського районного центру зайнятості № 1234 від 04.12.2017р. позивач отримала дохід за період з 08.11.2017р. по 28.11.2017р. в розмірі 3626 грн. 93 коп. (а.с.121).

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає до відшкодування, обчислена шляхом множення середньоденного заробітку (280 грн. 12 коп.) на кількість робочих днів за період вимушеного прогулу (43 робочих дні) за мінусом доходу отриманого в органах центру зайнятості (3626 грн. 93 коп.), становить 8418 грн. 23 коп. (280 грн. 12 коп. х 43 робочих дні - 3626 грн. 93 коп. = 8418 грн. 23 коп.).

Із змісту поданої апеляційної скарги убачається, що апелянтом не наведено жодного спростування правильності висновків суду щодо зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу; апеляційна скарга не містить будь-яких доводів щодо неправильності рішення суду в іншій частині.

За наведених обставин колегія суддів не убачає правових підстав для зміни або скасування судового рішення у наведеній частині.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській обл. на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2017р. в адміністративній справі № 813/3984/17 залишити без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Р. М. Гулид
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 08.02.2018р.