Справа № 815/6295/17
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6295/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

за участю секретаря - Марчук Ю.В.,

за участю сторін: представник позивача - Рябоконь К.Ю.

представник відповідача - Гусарова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Торговий дім «Дельта Вілмар» (далі - Позивач або ТОВ «ТД Дельта «Вілмар») з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування адміністративного арешту коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" №000003 від 15.11.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що з метою проведення документальної виїзної планової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дельта Вілмар» на підставі наказу «Про організацію проведення документальної виїзної планової перевірки ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» (код за )» №2434 від 31.10.2017 року співробітниками Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 14.11.2017 року було здійснено виїзд за місцезнаходженням Позивача. Враховуючи протиправність Наказу № 2434 від 31.10.2017, службовці Відповідача не були допущені до проведення зазначеної перевірки, про що ними було складено Акт «Про недопуск до планової документальної виїзної перевірки ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» №91 від 14.11.2017 року. Наслідком вказаного недопуску стало прийняття рішення про застосування адміністративного арешту коштів Позивача від 15.11.2017 року № 000003.

Позивач вважає зазначене рішення протиправним з огляду на те, що окрім наказу №2434 від 31.10.2017 Відповідачем було винесено наказ «Про організацію проведення документальної виїзної планової перевірки ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» (код за )» № 2295 від 17.10.2017 року. Зазначені накази пов'язані тим, що вони винесені щодо проведення тієї ж самої перевірки одного й того ж платника податків за той же період відносин з контрагентами та з інтервалом лише 13 днів. Тож, дійсність та правомірність наказу № 2295 від 17.10.2017 року, який було винесено раніше за наказ №2434 від 31.10.2017 року, виключає правомірність останнього і, як наслідок, свідчить про неправомірність спірного рішення.

Відповідно до наказу № 2295 від 17.10.2017 року та витягу з плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 4 квартал 2017 року, затвердженого Виконуючим обов'язки голови Державної фіскальної служби України М.В. Проданом 02.10.2017 року, місяцем початку перевірки зазначено жовтень, у той час як згідно із текстом наказу №2434 від 31.10.2017 року перевірка мала розпочатися 14.11.2017 року.

Таким чином наказ №2434 від 31.10.2017 року міг бути правомірним тільки при скасуванні наказу № 2295 від 17.10.2017 року та коригуванні плану-графіку Відповідачем у встановленому законом порядку, проте на даний момент наказ № 2295 від 17.10.2017 року є діючим.

Крім того, Одеське управління Офісу великих платників податків ДФС є відокремленим підрозділом Офісу великих платників податків ДФС, а керівник цього підрозділу ОСОБА_4, який, прийняв спірне рішення не є керівником, заступником або уповноваженою особою контролюючого органу, тобто Офісу великих платників податків ДФС.

Також не було здійснено опис майна платника податків та не було складено протокол про застосування адміністративного арешту майна платника податків за результатами опису майна платника податків.

Позивач також наголошує на тому, що спірне рішення носить назву «про застосування адміністративного арешту коштів платника податків», а в його резолютивній частині зазначено, що застосовується адміністративний арешт майна Позивача. Тож, Рішення містить логічну неузгодженість та суперечність і, як наслідок, не зрозуміло яким чином воно могло би бути виконане, якщо припустити його правомірність.

З наведених підстав Позивач вважає, що рішення про застосування адміністративного арешту коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" №000003 від 15.11.2017 року підлягає скасуванню, оскільки при його прийнятті було допущено ряд порушень процесуальних приписів податкового законодавства, у зв'язку з чим Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 08.12.2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду на 22.12.2017 року.

15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким КАС України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.10 Розділу VII Перехідних Положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи продовжено за правилами, що передбачені новою редакцією КАС України і ухвалою суду від 22.12.2017 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Перше судове засідання призначено на 17.01.2018 року.

16.01.2018 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, представник Відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що на виконання плану-графіку проведення документальних перевірок юридичних осіб на IV квартал 2017 року , 31.10.2017 року начальником Офісу ВПП ДФС Бамбізовим Є.Є було прийнято наказ №2434 від 31.10.2017 року про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» (код за ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2015 по 30.06.2017 року з 14.11.2017 тривалістю 30 робочих днів.

ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» було повідомлено щодо початку планової документальної виїзної перевірки повідомленням від 31.10.2017 №78/28-10-49-14, яке надіслано разом із копією Наказу на підприємство засобами поштового зв'язку 01.11.2017 року.

14.11.2017 року службовими особами Одеського управління Офісу ВПП ДФС, було здійснено вихід за юридичною адресою ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» (м. Южне, вул. Індустріальна, буд. 6). Представнику Рябоконю К.Ю. було надано копію наказу від 31.10.2017 року № 2434 та пред'явлено вищезазначені направлення на проведення перевірки, про що свідчать відповідні відмітки представника ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» на направленнях.

Проте представником ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» було відмовлено в допуску посадових осіб Одеського управління Офісу ВПП ДФС до проведення перевірки, у зв'язку з чим було складено акт №91 від 14.11.2017 про відмову в допуску посадових осіб до проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

Факт отримання копії наказу, пред'явлення направлень та службових посвідчень осіб, зазначених в направленнях, зафіксовано в акті від 14.11.201р.7 №91 про відмову в допуску посадових осіб до проведення документальної планової виїзної перевірки та відмітки представника ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» від 14.11.2017 року зроблену на акті про відмову у допуску до проведення перевірки.

Начальником Одеського управління Офісу ВПП ДФС ОСОБА_4, як уповноваженою особою Офісу ВПП ДФС було, розглянуто матеріали звернення від 14.11.2017 року про застосування адміністративного арешту майна ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» у зв'язку з відмовою TЦB «ТД «Дельта Вілмар» в допуску посадових осіб Одеського управління Офісу ВПП ДФС до проведення документальної планової виїзної перевірки, у зв'язку з чим до ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків.

Враховуючи вищевикладене представник Відповідача вважає, що відсутні, підстави для визнання протиправним та скасування рішення від 15.11.2017р. № 000003.

17.01.2018 року, ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання було задоволено клопотання представника Позивача та відкладено розгляд справи з метою підготовки та надання відповіді на відзив.

26.01.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представником Позивача по суті спору було зазначено, що відзив не містить заперечень проти наведених Позивачем обставин та правових підстав позову, з огляду на які позовні вимоги не можуть бути задоволені.

В судовому засіданні 02.02.2018 року представник Позивача підримав адміністративний позов у повному обсязі та просив задовольнити його з підстав, викладених в тексті позовної заяви та відповіді на відзив.

В судовому засіданні 02.02.2018 року представник Відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

На виконання плану-графіку проведення документальних перевірок юридичних осіб на IV квартал 2017 року (а.с. 16-17), 31.10.2017 року начальником Офісу ВПП ДФС Бамбізовим Є.Є було прийнято наказ №2434 від 31.10.2017 року про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» (код за ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2015 по 30.06.2017 року з 14.11.2017 тривалістю 30 робочих днів (а.с. 11).

14.11.2017 року службовими особами Одеського управління Офісу ВПП ДФС, було здійснено вихід за юридичною адресою ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» (м. Южне, вул. Індустріальна, буд. 6). Представнику Рябоконю К.Ю. було пред'явлено направлення на проведення перевірки, про що свідчать відповідні відмітки представника ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» на направленнях.

Проте представником ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» було відмовлено в допуску посадових осіб Одеського управління Офісу ВПП ДФС до проведення перевірки, у зв'язку з чим було складено акт №91 від 14.11.2017 про відмову в допуску посадових осіб до проведення документальної позапланової виїзної перевірки (а.с. 14-15).

В зв'язку з відмовою платника податків від проведення перевірки, начальником Одеського управління Офісу ВПП ДФС ОСОБА_4 було розглянуто матеріали звернення про застосування адміністративного арешту майна ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» та 15.11.2017 року винесено рішення №000003, яким застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ «ТД «Дельта Вілмар», код за , що перебуває (розміщене, зберігається) за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Індустріальна, 6 (а.с. 10).

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Податкового кодексу України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 77.1 ст.77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Відповідно до п. 77.2 ст.77 Податкового кодексу України, до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Пунктом 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно з п 77.6. ст. 77 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81, Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків. Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

Згідно з п. 81.3 ст. 81 Податкового кодексу України, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом. Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов'язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених Законом.

Відповідно до положень п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

При цьому, сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків, проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов'язкових платежів. Законний інтерес платника податків в проведенні перевірки його діяльності з дотриманням умов, встановлених законом, захищений наділенням його правом не допустити посадових осіб органу державної податкової служби до перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 01.07.2014 року по справі №К/800/17592/14.

Проте у разі не допуску посадових осіб до перевірки, у контролюючого органу виникає право застосувати адміністративний арешт майна платника податків, як винятковий спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків.

У зв'язку з відмовою ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» в допуску посадових осіб до проведення документальної позапланової виїзної перевірки начальником Одеського управління Офісу ВПП ДФС ОСОБА_4 прийнято рішення №000003 від 15.11.2017 року, яким застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ «ТД «Дельта Вілмар», код за , що перебуває (розміщене, зберігається) за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Індустріальна, 6.

При цьому Позивач зазначає, що вищезазначене рішення є протиправним з огляду на те, що окрім наказу №2434 від 31.10.2017 Відповідачем було винесено наказ «Про організацію проведення документальної виїзної планової перевірки ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» (код за ) № 2295 від 17.10.2017 року. Зазначені накази пов'язані тим, що вони винесені щодо проведення тієї ж самої перевірки одного й того ж платника податків за той же період відносин з контрагентами та з інтервалом лише 13 днів. Тож, дійсність та правомірність наказу № 2295 від 17.10.2017 року, який було винесено раніше за наказ №2434 від 31.10.2017 року, виключає правомірність останнього і, як наслідок, свідчить про неправомірність спірного рішення.

Суд не погоджується такими твердженнями Позивача, оскільки Позивач не наділений повноваженнями вирішувати питання про правомірність одного наказу в залежності від наявності іншого наказу.

Проте Позивач може вважати наказ протиправним, у зв'язку з чим має право на його оскарження.

Як вбачається з комп'ютерної програми Одеського окружного адміністративного суду «Діловодство спеціалізованого суду», в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа №815/5858/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дельта Вілмар" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №2434 від 31.10.2017 року "Про організацію проведення документальної виїзної планової перевірки ТОВ "ТД "Дельта Вілмар". Ухвалою суду від 15.11.2017 року розгляд зазначеної справи зупинено до моменту набрання законної сили судовим рішенням по справі №815/5571/17.

Таким чином на даний момент наказ №2434 від 31.10.2017 року є чинним, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що рішення №000003 від 15.11.2017 року, є правомірними, оскільки прийняте за результатом не допуску посадових осіб Відповідача до перевірки, призначеної наказом №2434 від 31.10.2017 року.

При цьому суд не бере до уваги решту доводів Позивача про протиправність наказу №2434 від 31.10.2017 року, оскільки судом встановлено, що зазначене питання вже є предметом розгляду по справі №815/5858/17, а предметом розгляду даної справи є правомірність рішення №000003 від 15.11.2017 року.

В обґрунтування протиправності спірного рішення Позивач також зазначає, що Одеське управління Офісу великих платників податків ДФС є відокремленим підрозділом Офісу великих платників податків ДФС, а керівник цього підрозділу ОСОБА_4, який, прийняв спірне рішення не є керівником, заступником або уповноваженою особою контролюючого органу, тобто Офісу великих платників податків ДФС, у зв'язку з чим рішення підписано особою, яка не мала повноважень на його підписання.

Суд зазначає, що згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» вiд 13.01.2011 № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

В свою чергу, ст.5 цього ж закону встановлює, що доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом.

На офіційному веб-сайті Відповідача опублікована інформація про начальника Одеського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та перелік функцій, на здійснення яких його уповноважено (http://officevp.sfs.gov.ua/dfs-u-regioni/upovnovajeni-osobi-/), з якої вбачається, що начальником Одеського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби є ОСОБА_4, а до його повноважень входить прийняття рішення про застосування арешту майна платника податків (п. 94.6 ст. 94, п.94.7 ст.94 Податкового кодексу України).

Таким чином суд дійшов висновку, що рішення №000003 від 15.11.2017 року, яким застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» підписано особою, яка мала повноваження на його підписання.

Стосовно твердження Позивача, що не було здійснено опис майна платника податків та не було складено протокол про застосування адміністративного арешту майна платника податків за результатами опису майна платника податків суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 94.14 ст. 94 Податкового кодексу України, функції виконавця рішення про арешт майна платника податків покладаються на податкового керуючого або іншого працівника контролюючого органу, призначеного його керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу. Виконавець рішення про арешт: надсилає рішення про арешт майна відповідно до пункту 94.6 цієї статті; організовує опис майна платника податків.

Відповідно до п. 94.15 ст. 94 Податкового кодексу України, опис майна платника податків проводиться у присутності його посадових осіб чи їх представників, а також понятих. У разі відсутності посадових осіб платника податків або їх представників опис його майна здійснюється у присутності понятих. Для проведення опису майна у разі потреби залучається оцінювач. Представникам платника податків, майно якого підлягає адміністративному арешту, роз'яснюються їх права та обов'язки. Понятими не можуть бути працівники контролюючих органів або правоохоронних органів, а також інші особи, участь яких як понятих обмежується Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 94.16 ст. 94 Податкового кодексу України, під час опису майна платника податків особи, які його проводять, зобов'язані пред'явити посадовим особам такого платника податків або їх представникам відповідне рішення про накладення адміністративного арешту, а також документи, які засвідчують їх повноваження на проведення такого опису. За результатами проведення опису майна платника податків складається протокол, який містить опис та перелік майна, що арештовується, із зазначенням назви, кількості, мір ваги та індивідуальних ознак та за умови присутності оцінювача, вартості, визначеної таким оцінювачем. Усе майно, що підлягає опису, пред'являється посадовим особам платника податків або їх представникам і понятим, а за відсутності посадових осіб або їх представників - понятим, для огляду.

З наведеного вбачається, що опису майна платника податків передує прийняття рішення про накладення адміністративного арешту, оскільки під час опису майна платника податків особи, які його проводять, зобов'язані пред'явити посадовим особам такого платника податків або їх представникам відповідне рішення про накладення адміністративного арешту, а не навпаки, як стверджує Позивач.

Позивач також наголошує на тому, що спірне рішення носить назву «про застосування адміністративного арешту коштів платника податків», а в його резолютивній частині зазначено, що застосовується адміністративний арешт майна Позивача. Тож, Рішення містить логічну неузгодженість та суперечність і, як наслідок, не зрозуміло яким чином воно могло би бути виконане, якщо припустити його правомірність.

Судом встановлено, що рішення №000003 від 15.11.2017 року, яким застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» дійсно носить назву «про застосування адміністративного арешту коштів платника податків».

Проте, не зважаючи на зазначене, його зміст дає змогу ідентифікувати що застосовано саме адміністративний арешт майна Позивача, а не адміністративний арешт його коштів. Суд зазначає, що технічна описка в назві рішення не змінює суті та змісту такого рішення, у зв'язку з чим суд не приймає до уваги посилання Позивача на зазначені обставини як на протиправність даного рішення.

Таким чином суд дійшов висновку, що рішення №000003 від 15.11.2017 року, яким застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» прийняте у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову повністю, судові витрати сплачені Позивачем не стягується за рахунок бюджетних асигнувань з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77, 90, 139, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Індустріальна, 6, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11, ) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування адміністративного арешту коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" №000003 від 15.11.2017 року - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 07.02.2018 року.

Суддя А.А. Радчук.

.