Справа № 529/1008/17
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Новак Д.І.

31 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 529/1008/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Диканського районного суду Полтавської області від 30.11.2017р., повний текст складено 30.11.17 по справі № 529/1008/17

за позовом ОСОБА_1

до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Диканського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом, в якому просила: визнати дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01.02.2017 року по 01.07.2017 року протиправними та зобов'язати відповідача виплатити їй пенсію за вказаний період часу.

Постановою Диканського районного суду Полтавської області від 30.11.2017р. зазначений адміністративний позов задоволено.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області судовий збір у розмірі 1280 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки суд не врахував, що виплата пенсії позивачу не нараховувалася з 01.02.2017 року по 01.07.2017 року на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 27 від 13.12.2016 року, яким позивачу припинено соціальні виплати у зв'язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеним особам і, що позивач пропустила строк для звернення з позовом до адміністративного суду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, з 01 липня 2014 року перебувала на обліку та отримувала пенсію за віком в управлінні Пенсійного фонду України в Диканському районі, а з 01 квітня 2016 року в Решетилівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області.

З 01 лютого 2017 року по 01 липня 2017 року позивачу було припинено виплату пенсії на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 27 від 13 грудня 2016 року відповідно до п.п. 4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування/ у зв'язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач всупереч вимогам ст. 19 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" безпідставно припинив виплату пенсії позивачу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-VI.

Частиною 1 статті 47 вказаного Закону встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-VI та включають таки випадки для припинення пенсії:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

- у разі смерті пенсіонера;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законом.

Будь яких інших підстав для припинення виплати пенсії не передбачено, а тому посилання апелянта на те, що він керувався рішенням районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 27 від 13.12.2016 року, яким позивачу припинено соціальні виплати відповідно до Постанови КМУ № 365 від 08.06.2016 року "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", як на підставу для припинення нарахування пенсійних виплат, не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказаний нормативний акт не є законом, а тому має нижчу юридичну силу.

Крім цього, відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 Конституції України).

Окрім того, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13 червня 2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

З огляду на встановлені факти, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач в порушення ч.1 статті 49 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" безпідставно припинив виплату позивачу пенсії, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Посилання апелянта, що позивач пропустила строк для звернення з позовом до адміністративного суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на звернення позивача щодо виплати їй пенсії за лютий - червень 2017 року, відповідач листом від 02.10.2017 року відмовив їй у такій виплаті, а до суду з вказаним позовом позивач звернулася 09.11.2017 року, тобто в межах 6-ти місячного строку з дня отримання такої відмови.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Однак, постанова суду в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь позивача сплаченого судового збору в сумі 1280 грн. підлягає зміні.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (чинного на час прийняття постанови суду) відповідач був звільнений від сплати судового збору, а тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Отже, в абзаці п'ятому резолютивної частини постанови суду замість слів «за рахунок бюджетних асигнувань Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області» слід вказати «за рахунок Державного бюджету України».

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - зміні в частині стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Диканського районного суду Полтавської області від 30.11.2017р. по справі № 529/1008/17 змінити.

В абзаці п'ятому резолютивної частини постанови суду від 30.11.2017р. по справі № 529/1008/17 замість слів «за рахунок бюджетних асигнувань Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області» вказати «за рахунок Державного бюджету України».

В іншій частині постанову Диканського районного суду Полтавської області від 30.11.2017р. по справі № 529/1008/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2018 року.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Старосуд
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко О.П. Лях