Справа № 826/6150/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 жовтня 2017 року 14:14 год № 826/6150/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., суддів Аблова Є.В., Мазур А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКабінету Міністрів України
прозобов'язання вчинити дії
За участі представників:

Позивача: ОСОБА_1;

Відповідача: Барбух В.В.;

На підставі ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 09.10.2017 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1.) з позовом (з урахуванням об'єднання, уточнення та зміни позовних вимог) до Кабінету Міністрів України (далі також - відповідач або КМУ), в якому просив суд:

1.Визнати бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо структури та умов збільшення з 01 січня 2016 року грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

2. Зобов'язати Кабінет Міністрів України відшкодувати матеріальну шкоду:

за період січень - червень 2016 р. - 8112,41 (вісім тисяч сто дванадцять грн 41 коп.) щомісячно;

липень 2016 р. на дату винесення судового рішення із розрахунку 8677,41 (вісім тисяч шістсот сімдесят сім грн 41 коп.);

відшкодувати моральну шкоду у сумі 90000 (дев'яносто) тис. грн. 00 коп.;

у 10-денний строк після набрання рішення суду законної сили подати звіт про виконання судового рішення щодо перерахування грошових коштів на користь гр. ОСОБА_1 у ВАТ «ОЩАДБАНК», МФО 322669, для зарахування на картковий рахунок НОМЕР_1.

В обґрунтування заявленого адміністративного позову позивач зазначив, що у зв'язку з введенням в дію наказу МО України від 27.01.16 № 44 суттєво збільшилось грошове забезпечення військовослужбовців, але за відсутності відповідної Постанови Кабінету Міністрів України з цього питання, пенсії військовослужбовців не змінились. Таким чином позивачу, як військовому пенсіонеру нанесено матеріальну та моральну шкоду, яка полягає у різниці збільшення пенсії у разі прийняття Кабінетом Міністрів України постанови, у строки, передбачені частиною другою статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Представник відповідача подав письмові заперечення по суті позовних вимог, в яких просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскілки вважає, що прийняття Міністерством оборони України наказу «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» від 27.01.2016 №44 не є свідченням законодавчо мотивованого обов'язку Кабінету Міністрів України, щодо внесення змін до Постанови № 1294.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є військовим пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років з 05.11.2010.

Позивач вважає, що у зв'язку з введенням в дію наказу МО України від 27.01.16 № 44 суттєво збільшилось грошове забезпечення військовослужбовців, але за відсутності відповідної Постанови Кабінету Міністрів України з цього питання, пенсії військовослужбовців не змінились, що призвело до понесення ним матеріальних та моральних втрат та спонукало звернутися до суду з даним адміністративним позовом. Окрім того припускає, що Кабінет Міністрів України свідомо порушив чинне законодавство щодо порядку підвищення грошового забезпечення для військовослужбовців.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України від 28.06.1996 (із змінами і доповненнями), органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Згідно з окремими положеннями статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України, зокрема, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

За приписами частини першої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII (із змінами і доповненнями) Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

При цьому, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (із змінами і доповненнями).

Зазначений Закон, у тому числі, визначає для відповідної категорії осіб, умови призначення пенсій за вислугу років та їх розміри (мінімальний та граничні).

Так, відповідно до абзацу третього преамбули зазначеного Закону, держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

За приписами частини першої статті 1 та частини третьої статті 1-1 Закону № 2262-XII, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, суд зауважує, що внести зміни до Закону можливо лише шляхом прийняття відповідного Закону про внесення змін до нього, на що Кабінет Міністрів України не має жодних повноважень, оскільки законотворча діяльність є виключно прерогативою Верховної ради України як єдиного органу законодавчої влади.

Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 10 Закону № 2262-XII виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

За приписами частини третьої статті 43 Закону 2262-XII, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 2262-XII, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Таким чином, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, наділеного правом встановлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 (із змінами і доповненнями) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту першого Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45, перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом (далі - особи), або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Відповідачем протягом 2016 року не змінювався розмір грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, - осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII, що є передумовою для перерахунку пенсій.

В той же час, пунктом п'ятим постанови Кабінету Міністрів України № 1294, керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надано право, зокрема, здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Користуючись таким наданим правом, наказом Міністерства оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» від 27.01.2016 № 44, збільшений розмір щомісячної премії військовослужбовців в межах бюджетних асигнувань, виділених Міністерству оборони України.

Позивач не заперечує, що йому виплачується пенсія за вислугу років у розмірі, виходячи з грошового забезпечення, визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 1294, проте вважає, що у зв'язку з введенням в дію наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 № 44, Кабінет Міністрів України мав видати відповідну постанову про збільшення розміру грошового забезпечення військовослужбовців, - осіб, які мають право на пенсію за вислугу років за Законом № 2262-XII, що є передумовою для перерахунку його пенсії.

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки системний аналіз наведених норм свідчить про те, що премії, визначені наказом Міністерства оборони України від 27.01.2016 № 44, мають тимчасовий характер, а їх виплата дозволена за наявності підстав тільки в межах видатків, передбачених у кошторисі Міністерства оборони України для грошового забезпечення військовослужбовців у 2016 році, отже не породжує у відповідача законодавчо мотивованого обов'язку прийняти постанову, якою внести зміни до постанови № 1294 щодо структури та умов збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб з урахуванням підвищення грошового забезпечення, які включені в наказ Міністерства оборони України від 27.01.2016 № 44 щодо структури та умов збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права в частині підвищення премій військовослужбовцям на підставі наказів Міністерства оборони України, вже була неодноразово висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 26.02.2013 у справі № 21-5а13, від 14.05.2013 у справі 21-109а13, від 18.02.2014 у справі 21-10а14.

Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність в даному випадку оскаржуваної бездіяльності та відповідно, про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується, зокрема, принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем належним чином виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 158-165, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя П.О. Григорович

Судді Є.В. Аблов

А.С. Мазур

Повний текст виготовлено 09.10.2017