Справа № 204/661/17(2-а/204/71/17)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2017 рокусправа № 204/661/17(2-а/204/71/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Уханенка С.А.

судді: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про зобов'язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати відповідача призначити виплату пенсії за віком з 22.08.2016р. у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 р. позов задоволено повністю.

Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у місті Дніпрі призначити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 22.08.2016р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Дніпрі на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок)грн.

Не погодившись з постановою суду, Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон, підпис в якому засвідчений нотаріусом Держави Ізраїлю.

22 серпня 2016р. ОСОБА_1 через представника звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі із заявою про призначення пенсії за віком.

Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі листом від 02.09.2016р. №К90-1/16 повідомило, що оскільки остання із заявою про призначення пенсії звернулась за допомогою довіреної особи, а не особисто та не надала документів, які засвідчують реєстрацію місця проживання в Україні, то призначити пенсію зазначеній особі немає законних підстав.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію, з огляду на наступне.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33 Конституції України).

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1058-IV загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Конституційний Суд України в рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України(неконституційними) положення п.2 ч.1 ст. 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

У пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (стаття 44 Закону № 1058-IV).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Доводи апеляційної скарги щодо не проживання позивача на території України не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження на соціальний захист, зокрема право на отримання пенсії за ознакою місця проживання, а подання заяви представником передбачене викладеними вище нормами чинного законодавства.

Таким чином, викладене свідчить, що органом Пенсійного фонду було неправомірно відмовлено позивачці у призначенні пенсії з огляду на її звернення через представника та проживання поза межами України.

При цьому, матеріали справи свідчать, що заява та додані до неї документи органом Пенсійного фонду по суті не розглядались та відповідне рішення не приймалось, у зв'язку з чим, з огляду на встановлену неправомірність відмови в призначенні позивачці пенсії з викладених Пенсійним органом в листі підстав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивачки в даному випадку є визнання протиправною відмови відповідача у призначені позивачці пенсії, викладеної у формі листа та зобов'язання органу Пенсійного органу повторно, з врахуванням висновків викладених в цьому рішенні, розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.08.2016 року щодо призначення пенсії.

Тому, висновок суду щодо зобов'язання відповідача призначити позивачці пенсію є передчасним.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі - задовольнити частково.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 р. - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати відмову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі у призначені ОСОБА_1 пенсії, викладену у формі листа від 02.09.2016 року №К90-1/6 - протиправною.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі повторно розглянути заяву від 22.08.2016 року щодо призначення пенсії ОСОБА_1, з прийняттям відповідного рішення по заяві.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим