Справа № 129/1173/17
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 129/1173/17

Головуючий у 1-й інстанції: Швидкий О.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

06 лютого 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2017 року (ухвалену 05 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Гайсинського районного суду Вінницької області із позовом до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо не призначення та не нарахування пільгової пенсії ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Скасувано рішення у формі протоколу № 585 від 04.04.2017р. Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про відмову в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано Гайсинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити, нарахувати та виплатити пільгову пенсію за віком ОСОБА_2, відповідно до ст.55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 30.03.2017р.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що відмова у призначені позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку правомірною, оскільки в трудовій книжці позивача записано, що він в період з 1988 р. по 01.01.1993 р. працював вахтовим методом в районах прирівняних до Крайньої Півночі, а тому не міг постійно проживати в цей період в Україні в зоні посиленого радіоекологічного контролю, що є обов'язковою умовою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі п.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач вказує, що з 01.01.1986 р. по 19.09.1986 р. постійно проживав в с. Степашки Гайсинського району, яке розташоване в зоні посиленого радіоекологічного контролю, а з 24.10.1986 р. по 17.09.2015 р. постійно проживав в м. Ладижин Вінницької області, яке розташоване в зоні посиленого радіоекологічного контролю, і на підставі п.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на зниження пенсійного віку на п'ять років.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2018 року, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 30.03.2017 р. ОСОБА_2 звернувся до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Відповідач листом №43/09-31/02 від 06.04.2027р. повідомив позивача, що протоколом Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №585 від 04.04.2017р. йому відмовлено у призначені пенсії. Згідно вказаного протоколу підставою для відмови слугувало те, що в трудовій книжці позивача записано, що він в період з 1988 р. по 1994 р. працював вахтовим методом в районах прирівняних до Крайньої Півночі, а тому не міг постійно проживати в цей період в Україні в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Позивач не погодився із вказаною відмовою та звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Змістом статті 1 Закону № 796-XII, визначені його мета та основні завдання, згідно якої Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 9 Закону визначено коло осіб, які вважаються такими, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, згідно вказаної статті, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 11 Закону, визначено осіб, які належать до які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 4 цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Стаття 13 Закону передбачає обов'язок держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її зокрема за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для встановлення пільг і компенсацій визначаються, зокрема, такі категорії осіб, як особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

При цьому, відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII, пенсії зокрема надаються із зменшенням пенсійного віку на 5 років, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Таким чином, в даному випадку необхідними умовами виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, як для осіб, які постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю, є наявність двох підтверджених обставин, а саме факту проживання у зоні посиленого радіоактивного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993 року для можливості виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та проживання на такій території ще протягом 9 років для додаткового зменшення пенсійного віку ще на 3 роки.

Згідно з матеріалами справи, факт наявності у позивача права на вихід на пенсію зі зменшенням пенсійного віку підтверджується: паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 з якого видно, що позивачу на день звернення за призначенням пенсії 30.03.2017 р. виповнилось 55 років і у нього виникло право на отримання пенсії зі зменшенням пенсійного віку; свідоцтвом про народження позивача, за яким ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Степашки Гайсинського району; військовим квитком серії НОМЕР_2 від 15.04.1980 р., за яким позивач перебував на військовому обліку з 23.05.1983 р. по 12.09.1986 р. в Харпацькій сільській раді Гайсинського району, з 23.10.1986 р. по 17.09.2015 р. в Ладижинській міській раді Вінницької області; дублікатом посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії серії НОМЕР_3 від 10.11.2005 р., яким підтверджується, що ОСОБА_2 відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 1 січня 1993 року прожила у цій зоні не менше чотирьох років; довідкою виконкому Степаської сільської ради № 91 від 13.02.2017 р., за якою відповідно до погосподарських книг № 7 за 1986-1990 роки (особовий рахунок НОМЕР_4), № 1 за 2011-2015 роки (особовий рахунок НОМЕР_5), № 1 за 2016-2020 роки (особовий рахунок НОМЕР_5), ОСОБА_2 постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 01.01.1986 р. по 19.09.1986 р., а також постійно там проживає та зареєстрований з 17.09.2015 р. по даний час; довідкою відділу ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради від 10.02.2017 р. № 1008, за якою відповідно до додатку Ф16 ОСОБА_2 був зареєстрований в м. Ладижин Вінницької області з 24.10.1986 р. по 17.09.2015 р.; трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_6 від 12.09.1986 р., згідно з якою ОСОБА_2 в період 1983-1986 р.р. працював керівником духового оркестру в колгоспі «Прогрес» с. Харпачка Гайсинського району; трудовою книжкою серії НОМЕР_7 від 24.10.1986 р., за якою ОСОБА_2 в період з 24.10.1986 р. по 31.12.1987 р. працював електрослюсарем другого розряду на Ладижинській ГРЕС, з 12.02.1988 р. по 15.09.1994 р. працював вахтовим методом слюсарем-монтажником на різних підприємствах в районах прирівняних до Крайньої Півночі Російської Федерації; копією медичної картки ОСОБА_2 № 188052 в Ладижинській міській лікарні, в якій містяться записи про його періодичні медичні огляди в 1986 р., в 1987 р., в 1988 р., в 1989 р., в 1990 р., в 1991 р.; розрахунком, за яким ОСОБА_2 вказав періоди його перебування на роботі (праці вахтовим методом) в районах прирівняних до Крайньої Півночі - з 12.02.1988 р. по 15.03.1988 р., з 15.04.1988 р. по 15.05.1988 р., з 15.06.1988 р. по 15.07.1988 р., з 15.08.1988 р. по 15.09.1988 р., з 15.10.1988 р. по 15.11.1988 р., з 15.01.1989 р. по 15.02.1989 р., з 15.03.1989 р. по 15.04.1989 р., з 15.05.1989 р. по 15.06.1989 р., з 15.07.1989 р. по 15.08.1989 р., з 21.09.1989 р. по 15.10.1989 р., з 15.01.1990 р. по 15.02.1990 р., з 15.03.1990 р. по 15.04.1990 р., з 15.05.1990 р. по 15.06.1990 р., з 15.07.1990 р. по 15.08.1990 р., з 15.09.1990 р. по 15.10.1990 р., з 15.11.1990 р. по 15.12.1990 р., з 15.02.1991 р. по 15.03.1991 р., з 15.04.1991 р. по 15.05.1991 р., з 15.06.1991 р. по 15.07.1991 р., з 15.08.1991 р. по 15.09.1991 р., з 15.10.1991 р. по 15.11.1991 р., з 15.01.1992 р. по 15.02.1992 р., з 15.03.1992 р. по 15.04.1992 р., з 15.05.1992 р. по 15.06.1992 р., з 15.07.1992 р. по 15.08.1992 р., з 15.09.1992 р. по 15.10.1992 р., з 15.12.1992 р. по 31.12.1992 р. (всього 2 роки і 2,5 місяців за період з 1988 р. до 01.01.1993 р.), та перебування його дома в м. Ладижин - з 15.03.1988 р. по 15.04.1988 р., з 15.05.1988 р. по 15.06.1988 р., з 15.07.1988 р. по 15.08.1988 р., з 15.09.1988 р. по 15.10.1988 р., з 15.11.1988 р. по 31.12.1988 р., з 01.01.1989 р. по 15.01.1989 р., з 15.02.1989 р. по 15.03.1989 р., з 15.04.1989 р. по 15.05.1989 р., з 15.06.1989 р. по 15.07.1989 р., з 15.08.1989 р. по 20.09.1989 р., з 15.10.1989 р. по 31.12.1989 р., з 01.01.1990 р. по 15.01.1990 р., з 15.02.1990 р. по 15.03.1990 р., з 15.04.1990 р. по 15.05.1990 р., з 15.06.1990 р. по 15.07.1990 р., з 15.08.1990 р. по 15.09.1990 р., з 15.10.1990 р. по 15.11.1990 р., з 15.12.1990 р. по 31.12.1990 р., з 01.01.1991 р. по 15.02.1991 р., з 15.03.1991 р. по 15.04.1991 р., з 15.05.1991 р. по 15.06.1991 р., з 15.07.1991 р. по 15.08.1991 р., з 15.09.1991 р. по 15.10.1991 р., з 15.11.1991 р. по 31.12.1991 р., з 01.01.1992 р. по 15.01.1992 р., з 15.02.1992 р. по 15.03.1992, з 15.04.1992 р. по 15.05.1992 р., з 15.06.1992 р. по 15.07.1992 р., з 15.08.1992 р. по 15.09.1992 р., з 15.10.1992 р. по 15.12.1992 р. (всього 2 роки і 9,5 місяців за період з 1988 р. до 01.01.1993 р.); довідкою ООО «ГСИ СУРГУТНЕФТЕХИММОНТАЖ» від 11.07.2017 р. № 111, за якою ОСОБА_2 працював монтажником вахтово-експедиційним методом роботи в Другому Сургутському Монтажному управлінні треста «Запсибнефтехиммонтаж» в місцевості прирівняній до районів Крайної Півночі в період з 15.01.1990 р. по 15.03.1994 р.; довідкою про підтвердження заробітної плати Архівного відділу Адміністрації Нижньовартівського району Ханти-Мансійського автономного округу-Югри Російської Федерації від 21.06.2017 р. № 1374, за якою ОСОБА_2 в 1988-1989 р.р. отримував заробітну плату за роботу в Нижньовартівському монтажному управлінні треста «Сібенергомонтаж»; копією довідки відділу ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради від 28.02.2017 р. № 1557, за якою ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_2, з 18.01.1991 р. по даний час; копією довідки відділу ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради від 02.03.2017 р. № 1606, за якою ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_3, з лютого 1987 р. по даний час; копією довідки відділу ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради від 28.02.2017 р. № 1604, за якою ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_4, з червня 1991 р. по даний час; копією акту обстеження від 03.03.2017 р., проведеного працівниками управління ПФУ в м. Ладижин, за яким за результатами дослідження документів та опитування свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, встановлено, що ОСОБА_2 проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю в м. Ладижин Вінницької області в період з 24.10.1986 р. по 17.09.2015 р.

Колегія суддів зауважує, що під час виконання роботи вахтовим методом відпочинок між вахтами надається за місцем постійного проживання, а тривалість вахти не може перевищувати одного місяця.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 р. № 106 с. Степашки Гайсинського району Вінницької області та м. Ладижин Вінницької області віднесені до зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 4.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок) затверджений порядок, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Отже, за наявності підстав передбачених ст. 14 Закону особі видається відповідне посвідчення, яке надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та після отримання такого посвідчення, особа вважається такою, що має статус потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 11 Закону.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Тобто, підставою для отримання посвідчення та як наслідок статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є наявність у особи вказаного документа.

Частиною 3 ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплено, що Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно з матеріалами справи, позивач уже має посвідчення та відповідний статус особи потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 10.11.2005 року.

Отже, при встановленні статусу потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4 та видачі відповідного посвідчення, яке згідно вказаного є безумовним підтвердження наявності відповідного статусу у особи, вже було підтверджено та встановлено факт постійного проживання не менше чотирьох років на території зони посиленого радіоекологічного контролю, станом на 1 січня 1993 року, оскільки у випадку іншого підстави для видачі йому посвідчення 4 категорії були б відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у такому випадку є не зрозумілим чому у відповідача за наявності у позивача відповідного статусу потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4, взагалі виникло питання про наявність чи відсутність у позивача права на вихід на пенсію за пільговими умовами зі зменшенням пенсійного віку та тим більш необхідність витребовування у позивача документів у підтвердження факту наявності необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки такі дії фактично призвели до позбавлення останнього соціальної гарантії на його пенсійне забезпечення, яке гарантоване державою.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 06 лютого 2018 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.