Справа № 541/2422/17
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 541/2422/17
Провадження № 2-а/541/9/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В.,

з участю: секретаря судового засідання Олешко Н.А.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миргороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 3 Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

3 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом, в якому просив визнати не чинною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення, винесену 22 жовтня 2017 року інспектором поліції ОСОБА_2, серії БР № 982415, про накладення на нього адміністративного стягнення по ст.122 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн.

В обгрунтування позову посилався на те, що 2 листопада 2017 року ним одержано рекомендованого листа, при якому йому надіслано зазначену вище постанову, а також іншу постанову, про накладення штрафу в сумі 425 грн. за порушення ст.126 ч.1 КУпАП. Такі дії відповідача вважав порушенням п.3 розділу V Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року і ст.36 ч.2 КУпАП.

Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що порушує його права з тих підстав, що 22 жовтня 2017 року, приблизно в 01 годину 30 хвилин по вул.Гоголя в м.Миргороді він взагалі не керував автомобілем «Део Сенс», номерний знак НОМЕР_1 та не проїжджав на заборонений сигнал світлофора, а відтак і не порушував вимог пункту 8.7.3 е) Правил дорожнього руху. Також вважав, що при винесенні постанови відповідачем було порушено вимоги статей 33, 251 ч.2, 279, 280, 283 КУпАП та пунктів 4, 5, 6, 8, 9 розділу III , пунктів 2, 5 розділу IV та пункту 3 розділу V Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року.

Зауважив, що підготовки до розгляду справи не було, для розгляду справи він не викликався, справа в його присутність з додержанням порядку, визначеного ст.279 КУпАП, взагалі не розглядалася, йому не було розяснено його права, передбачені ст.268 КУпАП та взагалі не зясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Жодних доказів вчиненого правопорушення йому не було надано. Посилання на такі дані оскаржувана постанова не містить.

Таким чином, вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає визнанню не чинною та скасуванню.

Ухвалою судді від 6 листопада 2017 року було відкрите провадження у адміністративній справі за вказаним позовом і призначено її до судового розгляду.

9 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом, в якому просив визнати не чинною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення, винесену 22 жовтня 2017 року інспектором поліції ОСОБА_2, серії БР № 982414, про накладення на нього адміністративного стягнення по ст.126 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн.

В обгрунтування позову зазначав, що вказану постанову він також отримав 2 листопада 2017 року рекомендованим листом. ЇЇ незаконність обгрунтовував тим, що 22 жовтня 2017 року, приблизно в 01 годину 20 хвилин по вул.Сорочинська в м.Миргороді він взагалі не керував легковим автомобілем «Део Сенс», номерний знак НОМЕР_1, тобто не був водієм, а відтак і не порушував вимог п.2.1 Правил дорожнього руху. Дійсно, у вказаний день та час він знаходився в салоні автомобіля, яким має право керувати по довіреності, на передньому сидінні пасажира, проте ним керувала інша особа. Зазначений транспортний засіб був зупинений після зустрічного розїзду шляхом подачі світлових сигналів поліцейським автомобілем, через те, що не працювала його передня фара. Поліцейський відповідач, який підійшов до водійських дверцят зупиненого автомобіля, зажадав у водія посвідчення, а не одержавши його в руки, в категоричній формі наказав рухатися попереду і в супроводі поліцейського автомобіля до Миргородського відділу поліції для встановлення особи.

Зауважив, що оскільки не надано доказів того, що він під час складання оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення визнавав та не оспорював допущене порушення та адміністративне стягнення, яке на нього накладається, відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП, відповідач був зобовязаний скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, чого зроблено не було.

Вважав, що при винесенні даної постанови відповідачем також було порушено вимоги статей 33, 251 ч.2, 279, 280, 283 КУпАП та пунктів 4, 5, 6, 8, 9 розділу III , пунктів 2, 5 розділу IV та пункту 3 розділу V Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, тому вона є незаконною.

Ухвалою судді від 13 листопада 2017 року було відкрите провадження у адміністративній справі за вказаним позовом і призначено її до судового розгляду.

Ухвалою суду від 21 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 у вказаних вище справах були обєднані в одне провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовних заявах.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, пославшись на те, що під час патрулювання на автомобілі 22.10.2017р., близько 1 години 20 хвилин, ним та його напарником ОСОБА_3, на вулиці Сорочинській в м.Миргороді було зупинено автомобіль «Део Сенс» з фішкою «таксі» , під керуванням позивача. Вказаний автомобіль було зупинено в звязку з тим, що у нього не світила одна фара. При вимозі до водія предявити документи на транспортний засіб та посвідчення водія позивач довго їх шукав, але не знайшов і предявив лише паспорт та сказав, що йому треба відвезти пасажирку, яка сиділа на передньому сидінні, а після того він знайде і надасть документи. Вони поїхали до девятиповерхового будинку по вул.Я.Усика в м.Миргороді, що поряд з Миргородським ВП ГУНП в Полтавській області, при цьому, проїжджаючи по вул.Гоголя біля входу на курорт «Миргород» водій ОСОБА_1 проїхав на червоний сигнал світлофора. Після зупинки біля будинку по вул.Я.Усика водію було повідомлено про вчинення ним цього правопорушення, крім того, від нього відчувався запах алкоголю, тому його було доставлено до Миргородської ЦРЛ для проведення огляду на стан спяніння. Після встановлення лікарем стану спяніння у позивача вони повернулись до його автомобіля, де було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а також постанови про адміністративні правопорушення про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки посвідчення водія ОСОБА_1 так і не знайшов. Позивача було ознайомлено зі змістом постанов та було запропоновано їх підписати та отримати, але він відмовився їх підписувати та отримувати тому вони були направлені йому поштою. Факт вчинення адміністративних правопорушень був зафіксований на нагрудну камеру поліцейського ОСОБА_3, та камеру мобільного телефону.

Вказані обставини у судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_3

З'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

За диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 982415 (а.с.3) ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за те, що керуючи транспортним засобом «Део Сенс», номерний знак НОМЕР_1, 22.10.2017 р. о 1 годині 30 хвилин в м.Миргороді по вул. Гоголя він проїхав на заборонний червоний сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3 «е» ПДР України.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 982414 (а.с.15) ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за те, що керуючи транспортним засобом «Део Сенс», номерний знак НОМЕР_1, 22.10.2017 р. о 1 годині 20 хвилин в м.Миргороді по вул. Сорочинській, не мав при собі посвідчення водія та реєстраційних документів на даний транспортний засіб, чим порушив п.2.1 ПДР України.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в т.ч. передбачені частинами 1, 2, 3 статті 122, статтями 1241 126 КУпАП. У відповідності з ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Отже інспектор СРПП № 3 Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старший сержант поліції ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі і складаючи оскаржувані постанови діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, передбачений КУпАП.

Щодо правомірності винесення оскаржуваних постанов та доведеності вини правопорушника, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції, вбачається, що дійсно на місці зупинок транспортного засобу «Део Сенс», номерний знак НОМЕР_1, на вул.Сорочинська та вул.Я.Усика в м.Миргороді за кермом транспортного засобу перебував позивач ОСОБА_1, який на вимогу поліцейського не предявив посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль. Також на відеозапису зафіксовано безпосередньо факт вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме, проїзд автомобіля «Део Сенс», номерний знак НОМЕР_1, по вул.Гоголя в м.Миргороді на червоний сигнал світлофора.

З огляду на наведене та показання свідка ОСОБА_3 суд не приймає до уваги доводи позивача про не вчинення ним правопорушень і протиправність притягнення його відповідачем до адміністративної відповідальності.

Щодо посилання позивача на те, що відповідач незаконно розглянув справу без складання протоколу про адміністративне правопорушення, суд зауважує на такому:

Згідно з ч.2, 4, 5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п.4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже дії інспектора поліції щодо розгляду справи безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення та без складання протоколу про адміністративного правопорушення є правомірними.

Посилання позивача на порушення відповідачем вимог ч.2 ст.36 КУпАП суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до ч.1 ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Інші доводи, наведені позивачем в обгрунтування позовних вимог, не свідчать про відсутність в його діях порушень Правил дорожнього руху та не є підставою для визнання нечинними і скасування оскаржуваний постанов.

Таким чином, оскаржувані постанови винесені уповноваженою особою, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі викладеного позовна заява підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 122, 126, 222, 251, 280 КУпАП, ст.ст.241-247, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, до інспектора СРПП № 3 Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2, службова адреса м.Миргород, вул.Якова Усика, 34, про визнання не чинними та скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення, винесених інспектором поліції ОСОБА_2 22 жовтня 2017 року, серії БР № 982415, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ст.122 ч.2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн., та серії БР № 982414, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ст.126 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн., - залишити без задоволення, а оскаржені постанови без змін.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_4