Справа № 826/26159/15
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Київ

05 лютого 2018 року 10:36 № 826/26159/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемка Р.А., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк Український фінансовий світ" Оберемка Р.А. (далі - Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення від 18.06.2014 № 6 Уповноваженої особи про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 27.06.2014 № 43261, укладеного між позивачем та ПАТ "КБ "Український фінансовий світ" (далі - ПАТ "КБ "УФС");

зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду;

зобов'язати Фонд включити позивача до загального переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду.

07.11.2017 представником Уповноваженої особи подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке обґрунтовано тим, що позивач про порушення своїх прав дізналась або повинна була дізнатись ще у грудні 2014 року, оскільки 20.11.2014 на офіційному веб-сайті Фонду розміщено оголошення про початок виплат коштів вкладникам ПАТ "КБ "УФС".

У судовому засіданні представник Уповноваженої особи підтримав вказане клопотання та просив його задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти вказаного клопотання та просив відмовити у його задоволенні, з огляду на його необґрунтованість. Також представник позивач вказує на те, що про порушення своїх прав позивач дізналась 30.06.2015, в телефонному режимі від Уповноваженої особи.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Вирішуючи по суті вказане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, заслухавши пояснення представників сторін, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Аналогічні положення містяться у ст.ст. 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 15.12.2017 № 2147-VIII.

Так, дійсно з наданих представником Уповноваженої особи публікації з мережі Інтернет видно, що в ній наявна інформація, що Фонд розпочинає виплату коштів вкладникам ПАТ "КБ "УФС".

При цьому, суд зауважує, що така публікація стосується саме відомостей щодо початку виплат коштів вкладникам ПАТ "КБ "УФС".

Разом з тим, остання не містить відомостей щодо визнання нікчемними правочинів, укладених між ПАТ "КБ "УФС" та вкладниками вказаного банку, зокрема, визнання договору банківського вкладу (депозиту) від 27.06.2014 № 43261, укладеного між позивачем та ПАТ "КБ "УФС" нікчемним.

Крім того, представником Уповноваженої особи не надано суду жодних доказів надіслання позивачу рішення (наказу), яким визнано нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 27.06.2014 № 43261, що б надало суду можливість встановити, що про порушення своїх прав позивач дізналась у грудні 2014 року.

За таких умов, в контексті аналізу зазначеної публікації, суд вважає необґрунтованим твердження представника Уповноваженої особи про те, що позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав у грудні 2014 року.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованим твердження представника позивача про те, що про порушення своїх прав позивач дізналась в телефонному режимі від Уповноваженої особи саме 30.05.2015.

Аналогічні обставини встановлені ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2016 у даній адміністративній справі.

Судом також враховується, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Європейський суд зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому, як випливає з рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, а відтак у задоволенні клопотання представника Уповноваженої особи слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV з наступними змінами, ст.ст. 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити представнику Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемка Р.А. у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвала, відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України, набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню окремо не підлягає.

Суддя К.С. Пащенко

Повний текст ухвали виготовлено 06.02.2018.