Справа № 826/5896/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2018 року № 826/5896/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мікс» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Мікс» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за січень 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 21 лютого 2017 року № 2550/10/26-50-08-04;

визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за лютий 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 22 березня 2017 року № 3301/10/26-50-08-04;

зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за січень 2017 року, яку було подано 17 лютого 2017 року (реєстровий № ) без застосування штрафних санкцій та вважати податку декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період «січень» 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 17 лютого 2017 року;

зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за лютий 2017 року, яку було подано 17 березня 2017 року (реєстровий № ) без застосування штрафних санкцій та вважати податку декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період «лютий» 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 17 березня 2017 року;

визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо не укладення договору про визнання електронних документів;

зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві укласти договір про визнання електронних документів з товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Мікс»;

визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за березень 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 21 квітня 2017 року № 3859/10/26-50-08-04;

зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за звітний податковий період березень 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 20 квітня 2017 року;

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, не маючи жодних підстав, не приймає і не реєструє договір про визнання електронних документів, який засобами телекомунікаційного зв'язку неодноразово, разом із доданими документами та Додатковою угодою надсилався відповідачу, чим блокує роботу товариства. Вказані дії тягнуть за собою відмову відповідача у реєстрації податкових декларацій позивача.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/5896/17(далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, та жодні заперечення проти позову і додаткові документи до канцелярії суду не подав.

Виходячи з положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вчинення процесуальної дії), у судовому засіданні судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у письмовому провадженні подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Мікс» направлено до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Договір про визнання електронних документів № 200120172 (далі - Договір).

Предметом Договору є визнання податкових документів поданих позивачем в електронному вигляді із застосування електронного цифрового підпису до податкового органу засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Відповідно до квитанції від 24 січня 2017 року № 2 відповідачем договір прийнято за реєстраційним № .

Однак, 01 лютого 2017 року на адресу позивача електронною поштою надійшло повідомлення відповідача про виникнення спірних питань, пов'язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді з якого вбачається, що за результатами опрацювання електронних документів в Єдиному реєстрі податкових накладних, виданих з 01 по 31 січня 2017 року у Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві виникли спірні питання, пов'язані з автентичністю податкових документів в електронному вигляді, часом їх відправлення, а також коректністю ключової інформації, зважаючи на невідповідність реквізитів електронного документу та час відправлення. З метою врегулювання спірних питань відповідач запропонував протягом 5 робочих днів після отримання даного повідомлення з'явитись до нього та надати відповідні пояснення та документальне підтвердження з приводу господарських операцій з придбання (одержання)/продажу (поставки) товарів, робіт (послуг), у тому числі факту (законного джерела) реального їх походження та відображених в Єдиному реєстрі податкових накладних, виданих за зазначений період.

Водночас товариству запропоновано надіслати Договір та Додаткову угоду до нього в електронному виді на електронну адресу .

09 лютого 2017 року позивачем подано пояснення на повідомлення про виникнення спірних питань, пов'язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді з додатками. До пояснень позивачем долучено копії первинних документів, засвідчених відбитком печатки товариства та підписом директора, на підтвердження господарських операцій з придбання/продажу/поставки товарів у тому числі факту (законного джерела) реального їх походження, які відображено в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01 по 31 січня 2017 року по ТОВ «Гранд Мікс» - оригінал Договору про визнання електронних документів № 200120172 від 20 січня 2017 року у 2-х екземплярах на 6-ти аркушах, квитанцію № 2 про прийняття договору у 2 екземплярах на 2-х аркушах та Додаткову угоду б/н від 01 лютого 2017 року у 2-х екземплярах на 4-х аркушах.

Окрім того, 16 лютого 2017 року директором товариства - Сирчин І.Л. прийнято участь у засіданні робочої групи з розгляду наведених спірних питань, де йому було повідомлено про призупинення для позивача Договору у зв'язку з наявність у відповідача спірних питань.

Цього ж дня позивачем до канцелярії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві повторно подано письмові пояснення з додатками.

22 лютого 2017 року товариством повторно подано до канцелярії відповідача підписаний та скріплений печаткою Договір про визнання електронних документів від 20 січня 2017 року та Додаткову угоду від 01 лютого 2017 року.

Листом від 13 березня 2017 року № 53п/10/26-50-08-04-10 відповідач повідомив про відмову у підписанні Договору та Додаткової угоди оскільки позивачем не виконано вимоги пунктів 5.3, 5.4 Інструкції з підготовки і подання документів засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 року № 233, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 року за № 320/15011.

Позивач зауважує, що вказані вимоги Інструкції ним виконано у повному обсязі, а тому уникнення відповідачем укладення договору є безпідставним.

Окрім того, 27 лютого 2017 року у товаристві відбулася зміна директора, у зв'язку з чим 01 березня 2017 року податковим органом припинено дію Договору відповідно до квитанції № 3.

Вказані обставини є підставою для укладення нового договору, у зв'язку з чим позивачем направлено засобами телекомунікаційного зв'язку посилений сертифікат відкритого ключа сформованого акредитованим центром сертифікації ключів на нового директора строк чинності якого встановлено з 03 березня 2017 року по 02 березня 2018 року та 04 квітня 2017 року направлено Договір про визнання електронних документів від 23 березня 2017 року № 010320171.

Договір направлявся на адресу відповідача 01, 07, 10, 17, 28 березня та 14 квітня 2017 року, тобто 7 разів. Однак відповідач щоразу відмовлявся приймати Договір з підстав: недостовірної інформації щодо місцезнаходження контролюючого органу з яким укладається Договір; пункт 5.3 розділу ІІІ Інструкції - платник податків, ознайомившись з редакцією договору , заповнює необхідні реквізити.

Водночас, 17 лютого, 07, 15, 17, 20 березня 2017 року товариством подавались податкові декларації з податку на додану вартість за січень, лютий та березень 2017 року з додатками 1, 2, 5.

Листами від 21 лютого 2017 року № 2550/10/26-50-08-04, від 10 березня 2017 року № 3130/10/26-50-08-04 та від 16 березня 2017 року № 3184/10/26-05-08-04, від 21 березня 2017 року № 3301/10/26-50-08-04 та від 22 березня 2017 року № 3433/10/26-50-08-04 відповідачем повідомлено позивача про невизнання податкових декларацій з податку на додану вартість за звітні (податкові) періоди, оскільки вони подані з порушеннями вимог пункту 48.3 статті 48 ПК України, а саме: містять недостовірні обов'язкові реквізити.

23 лютого 2017 року позивачем подано скаргу на незаконні дії відповідача щодо блокування роботи товариства. Однак, 24 березня 2017 року відповідача повідомлено, що спірні питання, які виникли у податкового органу, не дивлячись на надані товариством пояснення та копії документів, не вирішено.

Такі дії контролюючого органу блокують роботу Товариства та обумовлюють відмову у реєстрації податкових накладних позивача у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом січня-березня 2017 року, а тому вони є протиправними.

З метою відновлення своїх прав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи, вислухавши пояснення сторін, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів, дійшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Подання електронних документів засобами телекомунікаційного зв'язку до контролюючих органів здійснюється відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року, «Про електронний цифровий підпис» від 22 травня 2003 року, а також Інструкції з підготовки і подання документів засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 року № 233, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 року за № 320/15011 (далі - Інструкція), на підставі договорів про визнання електронних документів.

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу, використання електронних документів, правовий статус електронного цифрового підпису регулюються Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі - Закон).

Зокрема, відповідно до частини першої статті 14 та статті 15 Закону, електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Суб'єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, та встановлюють для них систему (способи) захисту.

Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначено Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року № 233(далі - Інструкція № 233).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції № 233, платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Згідно із розділом ІІІ Інструкції, податкові документи в електронному вигляді можуть бути надіслані до органів ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку за звітні періоди у терміни, визначені законодавством для відповідних податкових документів у паперовій формі. При відправленні електронних документів платник податків самостійно визначає кінцевий термін їх відправлення (враховуючи час на своєчасну доставку документів до органів ДПС у разі можливого пошкодження телекомунікаційного зв'язку або ненадходження першої квитанції). Податкова звітність в електронному вигляді, отримана органами ДПС пізніше терміну, встановленого законодавством для податкової звітності, вважається поданою з порушенням терміну. Органи ДПС приймають податкову звітність з 9 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. щоденно, крім вихідних, святкових і неробочих днів. У разі надходження податкового документа в електронному вигляді до органів ДПС до 16 години платнику податків протягом двох годин з моменту прийняття (неприйняття) надсилається друга квитанція, в іншому випадку - протягом перших двох годин наступного робочого дня.

При цьому, для подання податкових документів до органів ДПС в електронному вигляді платник податків повинен мати: спеціалізоване програмне забезпечення для формування податкових документів в електронному вигляді у затвердженому форматі (стандарті); доступ до мережі Інтернет та можливість відправлення/приймання електронних повідомлень по електронній пошті; засіб КЗІ (сумісний за форматами даних із засобами КЗІ, що використовуються в органах ДПС); чинні посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованим центром сертифікації ключів для платника податків та уповноважених посадових осіб платника податків, підписи яких є обов'язковими для податкової звітності у паперовій формі (пункт 2 розділу ІІ Інструкції).

Відповідно до положень розділу ІІІ Інструкції, для подання засобами телекомунікаційного зв'язку електронних податкових документів платник податків має попередньо укласти з органом ДПС за місцем реєстрації договір про визнання електронної звітності (за затвердженими формою та змістом - Додаток 1 до Інструкції) та отримати спеціальне програмне забезпечення.

Зокрема, пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що платник податків:

- отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи. Платник податків фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці;

- отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів (додаток 1), безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді;

- ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки);

- надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії;

- після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів (додаток 2) для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору.

В свою чергу, згідно із пунктом 6 розділу ІІІ Інструкції орган ДПС, де зареєстрований платник податків, на його запит:

- видає два примірники договору;

- записує на електронний носій платника податків безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді;

- приймає від платника податків підписані та скріплені печаткою (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки) два примірники договору та електронний носій з посиленими сертифікатами відкритих ключів;

- звіряє реквізити, вказані у договорі, з реєстраційними даними платника податків в органах ДПС. Уразі невідповідності реквізитів повертає платнику податків його електронний носій та надані примірники договору;

- після підписання договору вносить відповідний запис до журналу обліку договорів про визнання електронних документів з платниками податків та видає платнику податків один примірник договору.

Тобто, за наведеною затвердженою процедурою передбачається укладання договору про визнання електронних документів у письмовій (паперовій) формі безпосередньо за місцем реєстрації платника податків.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІІ Інструкції, при поданні податкових документів в електронній формі телекомунікаційними каналами зв'язку платник податків та органи ДПС повинні додержуватися такого порядку:

- платник податків створює податковий документ в електронному вигляді відповідно до затвердженого формату (стандарту) за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення. Після підготовки платником податків податкового документа в електронному вигляді на нього накладаються ЕЦП посадових осіб платника податків у такому порядку: першим - ЕЦП головного бухгалтера (бухгалтера), другим - ЕЦП керівника, третім - ЕЦП, що є аналогом відбитка печатки платника податків. За відсутності у платника податків посади бухгалтера електронні цифрові підписи посадових осіб платника податків накладаються у такому порядку: першим - ЕЦП керівника, другим - ЕЦП, що є аналогом відбитка печатки платника податків. Платником податків фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності електронні цифрові підписи накладаються у такому порядку: першим - ЕЦП платника податків - фізичної особи, другим - ЕЦП, що є аналогом відбитка печатки платника податків (за наявності);

- після накладання ЕЦП платник податків здійснює шифрування податкового документа в електронному вигляді та направляє його до органів ДПС через телекомунікаційні канали зв'язку. Другий примірник податкового документа в електронному вигляді зберігається у платника податків;

- після одержання від платника податків податкового документа в електронному вигляді органи ДПС проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту);

- перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним;

- підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС;

- якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС;

- датою та часом надання податкового документа в електронному вигляді до органів ДПС є дата та час, зафіксовані у першій квитанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2017 року та 04 квітня 2017 року позивач, за наявності програмного забезпечення та посиленого сертифікату відкритих ключів (строк чинності якого встановлено з 03 березня 2017 року по 02 березня 2018 року), отриманих від акредитованого центру сертифікації ключів, скористався способом укладання договору про визнання електронних документів в електронній формах.

Судом встановлено, що подані позивачем примірники електронних договорів про визнання електронних документів були відхиленні ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві, шляхом надсилання ТОВ «Гранд Мікс» других квитанцій з зазначенням у трьох випадках однієї і тієї самої причини для відмови: «Для укладення Договору про визнання електронних документів необхідно виконати вимоги Розділу 3 Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від Розділ ІІІ Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 № 233, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 року № 320/15011 Розділ ІІІ інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 № 233, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 № 320/15011 (Код: 1)», а також ще у двох випадках іншої причини, а саме: Недостовірна інформація про посадову особу контролюючого органу, в особі якої укладається Договір пункту 5.3 розділу ІІІ Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10 квітня 2008 № 233, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 № 320/15011, пункт 5.3 Розділу ІІІ Інструкції - платник податків, ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити (код:3).

Проаналізувавши зміст перших трьох квитанцій № 2, у наведеному в них формулюванні помилки судом встановлено відсутність посилань на конкретні порушення платником порядку укладення договору про визнання електронних документів.

Нормативно та документально обґрунтовані пояснення щодо суті та характеру виявленої помилки, зазначеної у трьох квитанціях № 2, відповідач до суду без поважних причин не подав. Розгляд справи здійснювався за наявними матеріалами.

Разом з тим, з наступних двох квитанцій № 2 вбачається, що позивачем при поданні Договору було зазначено недостовірну інформація про посадову особу контролюючого органу, в особі якої укладається Договір відповідно до пункту 5.3 розділу ІІІ Інструкції.

Так, відповідно до пункту 5.3 розділу ІІІ Інструкції, платник податків ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки).

Дослідивши копії Договорів про визнання електронних документів від 20 січня 2017 року № 200120172 та від 23 березня 2017 року № 010320171 судом встановлено, що вказані Договори містять лише прізвище, ім'я та по батькові директора платника податків. Однак, вказані договори не містять електронної адреси товариства та інших необхідних реквізитів, що стало підставою у двох випадках для відхилення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві примірників електронних договорів про визнання електронних документів.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться письмові пояснення позивача на повідомлення про виникнення спірних питань, пов'язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді від 09 лютого 2017 року, які було подано відповідачу разом із доданими документами, а саме: копіями договорів, копіями протоколів до договору, копіями видаткових накладних, копіями акту приймання-передачі продукції, копіями оборотно-сальдових відомостей, копіями рахунку-фактури, копіями прийомної квитанції, та іншими документами.

Матеріали справи також містять аналогічні пояснення від 16 лютого 2017 року.

Зазначені повідомлення неодноразово подавались до податкового органу.

З листа Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 24 березня 2017 року № 3479/10/26-50-08-04 вбачається, що документи та/або пояснення, що підтверджують автентичність зазначених у повідомленні про виникнення спірних питань, пов'язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді платником податків надано не було.

Відтак, матеріали справи підтверджують, що не спростовано відповідачем, що останнім допущено протиправну бездіяльність, яка проявилась у неприйнятті до уваги пояснень позивача щодо спірних питань, щодо не укладення Договору про визнання електронних документів від 20 січня 2017 року № 200120172, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в даній частині.

Разом з тим, щодо позовної вимоги про зобов'язання Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві укласти договір про визнання електронних документів з товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Мікс», суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 7 розділу ІІ Інструкції підставою для прийняття податкового документа в електронному вигляді є: його відповідність затвердженому формату (стандарту); підтвердження ЕЦП платника податків та його посадових осіб, підписи яких є обов'язковими для звітів в паперовій формі за умов, встановлених в статтею 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис"; чинність відповідного посиленого сертифіката ключа під час накладання ЕЦП (підтверджується за допомогою позначки часу, отриманої від акредитованого центру сертифікації ключів, або якщо до моменту одержання електронного документа строк дії відповідного сертифіката не був закінчений або відповідний сертифікат не був скасований/ блокований).

Суд встановив, що у випадку спроби укласти договір про визнання електронних документів від 20 січня 2017 року за реєстраційним номером: позивач не дотримався порядку укладання договору про визнання електронних документів, передбаченого пунктом 5.3 розділу ІІІ Інструкції (платник податків ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору), а саме: не зазначено електронну адресу підприємства, що вбачається із листа-відмови Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 13 березня 2017 року № 53п/10/26-50-08-04-10, а також підтверджується двома квитанціями № 2.

Відповідно до Інструкції , саме орган державної податкової служби, де зареєстрований платник податків, на його запит, уповноважений на підписання договору про визнання електронних документів (пункт 6 розділу ІІІ).

Як вбачається зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна позиція підтверджується постановою Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10, в якій зазначено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не може підміняти орган державної податкової служби, а саме Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Окрім того, як уже зазначалось, 27 лютого 2017 року у товаристві відбулася зміна директора, у зв'язку з чим 01 березня 2017 року податковим органом припинено дію Договору про визнання електронних документів від 20 січня 2017 року № 200120172 відповідно до квитанції № 3, що є підставою для укладення нового договору.

З позовної заяви вбачається, що засобами телекомунікаційного зв'язку направлено 04 квітня 2017 року посилений сертифікат відкритого ключа сформованого акредитованим центром сертифікації ключів на нового директора строк чинності якого встановлено з 03 березня 2017 року по 02 березня 2018 року та Договір про визнання електронних документів від 23 березня 2017 року № 010320171.

Що стосується позовних вимог позивача щодо визнання протиправними та скасування рішень Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо невизнання та неприйняття податкових декларацій з податку на додану вартість за січень, лютий і березень 2017 року, які оформлено листами від 21 лютого 2017 року № 2550/10/26-50-08-04, від 22 березня 2017 року № 3301/10/26-50-08-04, від 24 квітня 2017 року № 3859/10/26-50-08-04, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також права та обов'язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України, який вступив в силу з 01 січня 2011 року.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту16.1 статті16 ПК України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з пунктом 48.1 статті 48 ПК України форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Податкова декларація повинна містити обов'язкові реквізити, а саме: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період. За який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності) (пункт 48.3 статті 48 ПК України).

У окремих випадках, відповідно до пункту 48.4 статті 48 ПК України, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити:відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період; дата та номер рішення про включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій;ознака неприбутковості організації;повне найменування нерезидента; місцезнаходження нерезидента; назва та код держави резиденції нерезидента.

Відповідно до пункту 48.7 статті 48 ПК України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 46.4 статті 46 ПК України якщо платник податків вважає, що форма податкової декларації, визначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, збільшує або зменшує його податкові зобов'язання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, він має право зазначити цей факт у спеціально відведеному місці в податковій декларації.

У разі необхідності платник податків може подати разом з такою податковою декларацією доповнення до такої декларації, які складені за довільною формою, що вважатиметься невід'ємною частиною податкової декларації. Таке доповнення подається з поясненням мотивів його подання. Платник податків, який подає звітність в електронній формі, подає таке доповнення в електронній формі.

Порядок подання податкової декларації до органів державної податкової служби регулюється статтею 49 ПК України.

При цьому, хоча пунктом49.3 статті49 ПК України встановлено право платника податків на вибір способу подання податкової звітності до контролюючих органів, а саме: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису, іншими нормами цього Кодексу (підпункт39.4.2 пункту39.4 статті39, пункт 49.4 статті 49 ПК України) для певної категорії платників (зокрема, платників податку на додану вартість) встановлений імперативний порядок подання податкової звітності виключно в електронному вигляді.

Згідно з абзацом 3 пункту 49.4 статті 49 ПК України у разі розірвання контролюючим органом договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті (у паперовому вигляді).

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється (пункт 49.10 статті 49 ПК України).

Підпунктом 49.11.1 пункту 49.11 статті 49 ПК України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, зокрема, у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

Податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації (пункт 49.15 статті 49 ПК України).

Відповідачем відмовлено у прийнятті податкових декларацій позивача, що вбачається з листів від 21 лютого 2017 року № 2550/10/26-50-08-04, від 22 березня 2017 року № 3301/10/26-50-08-04, від 24 квітня 2017 року № 3859/10/26-50-08-04, з підстав того, що податкові декларації з податку на додану вартість за звітні (податкові) періоди січень, лютий та березень 2017 року, подані у спосіб визначений пунктом «а» статті 49.3 ПКУ з порушенням пункту 48,3 статті 48 ПУ України, а саме: містять недостовірні обов'язкові реквізити. За таких обставин податкові декларації з податку на додану вартість не можуть бути прийняті як податкові.

З пояснень позивача вбачається, що податкові декларації з податку на додану вартість за січень, лютий та березень 2017 року, що стосується обов'язкових реквізитів були ідентичними податковій декларації за грудень 2016 року, яку відповідачем прийнято без зауважень. Працівниками товариства, відповідальними за здачу звітності, проаналізувавши подані податкові декларації, які зберігаються у паперовому вигляді, не було виявлено неточностей, невідповідностей або помилок. Подані декларації містять всі обов'язкові реквізити для такого типу документа.

Оскільки спірні правовідносини стосуються питання правомірності відмови податкового органу у прийняття податкових декларацій позивача з податку на додану вартість за зазначені періоди, вирішення даного публічно-правового спору пов'язується з оцінкою цього документа в частині відповідності порядку його заповнення вимогам чинного податкового законодавства.

Разом з тим, судом встановлено, що податкові декларації з податку на додану вартість за січень, лютий та березень 2017 року складені за формою, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 (із змінами та доповненнями).

Суд звертає увагу, що з листів відповідача в обґрунтування правомірності його дій неможливо встановити, які конкретні порушення допущено платником податку та які саме обов'язкові реквізити є недостовірними.

Стадія прийняття податкової декларації контролюючим органом є. по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник контролюючого органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. Підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку, є перешкодою формування показників податкової звітності та їх подальшої перевірки податковим органом і перешкоджають ідентифікації платника податку.

Однак, контролюючим органом не було надано суду належним і допустимих доказів, які б підтверджували відповідність декларації наведеним критеріям.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відмова контролюючого органу у прийнятті податкових декларацій товариства за січень, лютий та березень 2017 року, яку оформлено листами, є протиправною. А тому позовні вимоги в частині визнання протиправними і скасування рішень Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві оформлених листами від 21 лютого 2017 року № 2550/10/26-50-08-04, від 22 березня 2017 року № 3301/10/26-50-08-04, від 24 квітня 2017 року № 3859/10/26-50-08-04 про неприйняття податкових декларацій з податку на додану вартість звітні податкові періоди січень, лютий, березень 2017 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що судом встановлено протиправність дій контролюючого органу щодо неприйняття податкових декларацій з податку на додану вартість за січень, лютий і березень 2017 року, та оскільки відмова у прийняття податкової декларації призводить до виникнення юридичних наслідків для платника податку у вигляді накладення штрафу за несвоєчасне подання декларації, з метою відновлення порушених прав позивача, суд приходить до висновку, що ефективним способом відновлення порушених прав позивача буде зобов'язання відповідача прийняти податкові декларації позивача.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини п'ятої зазначеної статті, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду правомірність вчинених ним дій, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

З урахуванням викладеного суду приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мікс» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за січень 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 21 лютого 2017 року № 2550/10/26-50-08-04.

3.Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за лютий 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 22 березня 2017 року № 3301/10/26-50-08-04;

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за березень 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 21 квітня 2017 року № 3859/10/26-50-08-04.

5. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за січень 2017 року, яку було подано 17 лютого 2017 року (реєстровий № ) без застосування штрафних санкцій та вважати податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період «січень» 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 17 лютого 2017 року.

6. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за лютий 2017 року, яку було подано 17 березня 2017 року (реєстровий № ) без застосування штрафних санкцій та вважати податку декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період «лютий» 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 17 березня 2017 року.

7. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за звітний податковий період березень 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 20 квітня 2017 року.

8. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо не укладення договору про визнання електронних документів від 20 січня 2017 року № 200120172.

9. В іншій частині позову відмовити.

10.Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мікс» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві сплачений позивачем судовий збір у розмірі 9600,00 гривень.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда