Справа № П/808/275/14
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018 Київ К/9901/3028/18 П/808/275/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2014 (суддя Матяш О.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 (головуючий суддя - Сафронова С.В., судді: Нагорна Л.М., Чепурнов Д.В.) у справі № П/808/275/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до Запорізької митниці Міндоходів про скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» звернулось до суду з адміністративним позовом до Запорізької митниці Міндоходів про скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 17.09.2013 № 112050000/2013/000752/2 та від 19.09.2013 № 112050000/2013/000762/2.

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 05.03.2014 позов задовольнив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 30.09.2014 залишив постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2014 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Запорізька митниця Міндоходів оскаржила їх в касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2014, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Запорізька митниця Міндоходів посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, статей 52, 53, 54 Митного кодексу України.

Так, відповідач зазначає, що при прийнятті оскаржених рішень судами попередніх інстанцій не враховано той факт, що позивач відмовився від надання митному органу додаткових документів, що відповідно до частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України дає підстави відмовити в митному оформленні товару.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.01.2011 між позивачем та нерезидентом «Henan Qingshuiyuan Technology Co. Ltd» (Китайська Народна Республіка) укладено контракт № 11050/IM, відповідно до умов якого (з урахуванням додатку від 15.07.2013 № 21) позивач придбав АТМФк 95% у кількості 44000 кг. за ціною 1765,00 доларів США/кг. на загальну суму 77660,00 доларів США.

16.09.2013 та 19.09.2013 для митного оформлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» надано митні декларації № 112050000/2013/024301 та № 112050000/2013/024650, згідно з якими митна вартість товару визначена за основним методом (за ціною контракту).

Разом з митними деклараціями позивачем подано митному органу контракт від 28.01.2011 № 11050/IM з додатками, прайс-лист виробника від 12.07.2013, комерційну пропозицію від 12.07.2013 та інші документи, що зазначені в графі 44 вказаних митних декларацій.

За наслідками дослідження зазначених документів відповідач дійшов висновку, що вони містять розбіжності.

А тому, оскільки позивач відмовився від надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару, зокрема, виписок з бухгалтерської документації, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини, Запорізькою митницею Міндоходів 17.09.2013 та 19.09.2013 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 112050000/2013/000752/2 та № 112050000/2013/000762/2.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59, 60 Митного кодексу України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьмортранс» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрос-Нова», про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі, що розглядається суди встановили, що позивачем подано митному органу належні та допустимі докази на підтвердження ціни договору, деякі з яких містять незначні неточності (відсутність в інвойсах реквізитів контракту та інформації про умови поставки згідно з Incoterms 2000, недоліки в оформленні платіжних доручень в іноземній валюті), які, однак, не впливають на можливість обчислення митної вартості імпортованого товару.

Зазначені документи фактично не містять розбіжностей щодо вартості та вказують, що їх дані піддаються обчисленню, а тому у відповідача не було правових підстав для витребування додаткових документів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент», а саме: виписок з бухгалтерської документації, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що Запорізька митниця Міндоходів під час здійснення митного контролю правильності визначення позивачем митної вартості товару та митного оформлення діяла в спосіб, який не відповідає вимогам Митного кодексу України, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Запорізької митниці Міндоходів без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 у справі № П/808/275/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.М. Шипуліна

Судді Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк