Справа № 824/10/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/10/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боднарюка О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюка О.В.

представника позивача не з'явився,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хотинський завод металевої упаковки" до Головного управління ДФС у Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хотинський завод металевої упаковки" (далі - позивач), звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - відповідача), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 11.09.2017 року, яким ГУ ДФС в Чернівецькій області визначило позивачу грошові зобов'язання у вигляді пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 96952,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що підставою для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення є акт перевірки № 3387/24-13-14-03/38623491 від 29.08.2017 року, яким встановлено порушення ст.9 п.1 Декрету Кабінету Міністрів "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" та п.1 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами". Даний акт складений за результатами позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства та про порушення строків розрахунків в іноземній валюті по договорах № 4 від 21.03.2016 року та № 05/07-2016 від 05.07.2016 року за період з 21.03.2016 року по 16.08.2017 року.

Також позивач вважає, що проведені відповідачем розрахунки пені є помилковими, оскільки в трьох випадках зайво включено в розрахунок по одній добі граничного строку, а нарахована пеня є адміністративно-господарською санкцією, і вона повинна застосовуватись у межах строків, визначених ст.250 Господарського кодексу України.

Крім того, причиною порушення строку повернення валютної виручки в Україну (поставки товарів) були не умисні дії позивача, а дії контрагентів позивача - нерезидентів.

Посилаючись на викладене просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечуються позовні вимоги. Зазначається про те, що за результатами перевірки складено акт від 29.08.2017 року № 3387/24-13-14-14-03/38623491, яким встановлено порушення ст.2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та п.1 постанов Правління НБУ № 342 від 07.06.2016 року та № 386 від 14.09.2019 року "Про врегулювання ситуацій на грошово - кредитному та валютному ринках України" (зі змінами та доповненнями), а саме: встановлено порушення законодавчо встановлених термінів поступлення товару на загальну суму 18821,28 Євро при виконанні імпортного контракту №4 від 21.03.2016 року, який укладено з фірмою "ThyssenKrupp Rasselstein" GmbH (Germani). Перевіркою встановлено, що позивачем порушено законодавчо встановлені терміни надходження товарів при виконанні імпортного контракту від 21.03.2016 року №4 . За результатами перевірки та на підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення від 11.09.2017 року № 004191409 про сплату 96952,5 грн. пені за порушення терміну розрахунків у сфері ЗЕД.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подавши при цьому клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовної вимоги з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши обґрунтування викладені в позові, заслухавши пояснення представника відповідача, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини, та відповідні їм правовідносини.

21 березня 2016 року ТОВ Хотинський завод металевої упаковки" з іноземною фірмою "ThyssenKrupp Rasselstein" GmbH укладено контракт №4. Загальна вартість контракту 400, тис. Євро. Предмет контракту: жерсть холоднокатана, електролітично лужно оброблена, прокат плоский з вуглецевої сталі: жерсть біла холоднокатана електролітичного луження, покриття оловом, яка призначена для виготовлення промислових товарів (а.с.26-31).

02 грудня 2016 року, 06 лютого 2017 року та 03 квітня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «ВТБ Банк» на адресу фіскального органу направлено повідомлення про виявлені факти порушень валютного законодавства позивачем (а.с.66-68).

ГУ ДФС у Чернівецькій області, згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п.78.1, п.78.4 ст. 78, п.82.2 ст. 82 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ "Хотинський завод металевої упаковки" з питань дотримання вимог валютного законодавства та підтвердження повідомлень ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ "ВТБ банк" про порушення строків розрахунків в іноземній валюті по договорах №4 від 21.03.2016 та № 05/07- 2016 від 05.07.2016 року за період з 21.03.2016 року по 16.08.2017 року.

За результатами перевірки складено акт від 29.08.2017 №3387/24-13-14-03/38623491, яким встановлено порушення ст. 2 Закону України від 23.09.1994 N 185/94-ВР „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (із змінами та доповненнями) та п.1 постанов Правління НБУ №342 від 07.06.2016 та № 386 від 14.09.2016 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (зі змінами та доповненнями), а саме: встановлено порушення законодавчо встановлених термінів поступлення товару на загальну суму 18821,28 Євро при виконанні імпортного контракту № 4 від 21.03.2016 року, який укладено з фірмою ThyssenKrupp Rasselstein GmbH (Germani).

В ході перевірки відповідачем було констатовано наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону №185, з урахуванням п.1 постанов Правління НБУ від 07.06.2016 №342. від 28.07.2016 №361, від 14.09.2016 № 386, від 13.12.2016 № 410, із змінами та доповненнями, граничний термін отримання імпортного товару становив 12.11.2016р., 17.03.2017р., та 04.04.2017р. включно.

Позивач на виконання умов зазначеного контракту здійснив попередню оплату на рахунок ThyssenKrupp Rasselstein GmbH (Germani) на загальну суму 150822,12 Євро, в тому числі, але не виключено:

-15.07.2016 в сумі 3368,04 Євро, граничний термін надходження товару - 12.11.16 року;

-17.11.2016 в сумі 9301,12 Євро, граничний термін надходження товару - 17.03.17 року;

-05.12.2016 в сумі 6152,12 Євро, граничний термін надходження товару-04.04.17 року.

Згідно з митними деклараціями товар від нерезидента надійшов на загальну суму 140720,44 Євро, в тому числі з порушенням законодавчо встановлених термінів надходження товару на загальну суму 18821,28 Євро на підставі:

- МД № 41067 від 30.12.2016 на суму 18273,96 Євро, прострочена сума 3368,04 Євро за період з 13.11.2016 по 30.12.2016;

-МД № 118186 від 26.05.2017 на суму 18527,88 Євро, прострочені суми 9301,12 Євро за період з 18.03.2017 по 26.05.2017 та 6152,12 Євро за період з 05.04.2017 по 26.05.2017.

Товар на суму 18821,28 Євро було отримано з порушенням законодавчо встановленого строку на 48, 69 та 52 дні відповідно (а.с.13-24).

11 вересня 2017 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено до сплати пеню в сумі 96952,5 грн. (а.с.12).

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення нормативно - правових актів, та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР (далі - Закон №185/94-ВР) імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно з ч.4 ст.2 Закону №185/94-ВР Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Згідно постанов Правління Національного банку України від № 342 07.06.2016 р., №386 від 14.09.2016 р., №410 від 13.12.2016 р. "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (із змінами і доповненнями), за період, який перевірявся фіскальним органом, було визначено терміни розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (90, 120, 180) днів.

Згідно зі ст.4 Закону №185/94-ВР порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, окрім іншого, посилався на те, що нарахована фіскальним органом пеня за порушення строків валютних розрахунків за ЗЕД договором є адміністративно-господарською санкцією, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати вимоги ст.250 ГК України, оскільки відповідач дізнався про вчинене порушення 14 грудня 2016 року (повідомлення №36/8/10 ПАТ КБ Приватбанк), а спірне податкове повідомлення-рішення було прийняте 11 вересня 2017 року після спливу 6-ти місячного строку притягнення до відповідальності.

Суд не погоджується з такими доводами позивача виходячи з наступного.

Частиною 1ст. 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 цієї статті, якою ця стаття доповнена Законом України від 02.12.2010 N 2756-VI, зі сфери її дії виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Закон України від 02.12.2010 N 2756-VI набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, тобто з 01.01.2011року.

Згідно з п. п.14.1.265. п.14.1ст.14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. п.54.3.3. п.54.3ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

За пунктом 58.2. ст.58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Таким чином, з 01.01.2011 року (часу набрання чинності Податковим кодексом України) санкції за порушення законодавства, яке не є законодавством з питань оподаткування, належали до грошових зобов'язань, застосування яких є можливим лише в межах строків, встановлених Податковим кодексом України.

Відповідно до п.102.1. ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що позиція позивача про необхідність застосування відповідачем при нарахуванні позивачу штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог ст. 2 Закону №185/94-ВР, строків, передбачених ст.250 ГК України є помилковою, а тому відхиляється судом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, окрім вказаного вище, позивач вказував на протиправність проведених відповідачем розрахунків пені. А саме звертав увагу на те, що:

- оплачений 15.07.2016 року в сумі 3368,04 Євро (93184,07 грн.) товар був фактично поставлений у власність позивача 30.12.2016 року, що підтверджується митною декларацією №41067 від 30.12.2016 року. Відтак протиправним є включення дня 30.12.2016 року у розрахунок пені і визначення терміну прострочки 180-денного строку в кількості 48, а не 47 днів, та нараховувати пеню в розмірі 13516, 63 грн.;

- оплачений 17.11.2016 року в сумі 9301,12 Євро (262246,44грн.) товар був фактично надійшов на територію України у власність позивача 26.05.2017 року, що підтверджується митною декларацією №118186 від 26.05.2017 року. Відтак протиправним є включення дня 26.05.2017 року у розрахунок пені та нараховувати її в сумі 55714,63 грн.;

- оплачений 05.12.2016 року в сумі 6152,12 Євро (169561,29грн.) товар був фактично надійшов на територію України у власність позивача 26.05.2017 року, що підтверджується митною декларацією №118186 від 26.05.2017 року. Відтак протиправним є включення дня 26.05.2017 року у розрахунок пені та нараховувати її в сумі 27721,24 грн.;

Посилаючись на вказані вище обставини вбачається, що позивачем фактично заперечуються відповідні розрахунки в частині 1-го дня в 3-х випадках поставки товару. А щодо загальних розрахунків пені, останнім в позовній заяві заперечень не наведено, а так само і не встановлено судом.

Щодо вказаних обґрунтувань позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого статті 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та абзацу другого пункту 1.1 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Національного банку України N 136 від 24.03.99 р., імпорт - це купівля українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Згідно із абзацом чотирнадцятим статті 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" імпорт (імпорт товарів) - це купівля (у тому числі з оплатою в не грошовій формі) українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України розташованими за її межами.

Відповідно до пункту 4, 5, 20 частини 1 статті 4 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.

випуск товарів - надання органом доходів і зборів права на користування та/або розпорядження товарами, щодо яких здійснюється митне оформлення, відповідно до заявленої мети.

митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

митний режим - комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Відповідно до ч.1, 2, 6 ст. 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Імпортна операція у розумінні статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" передбачає здійснення суб'єктом господарювання імпорту. При цьому моментом здійснення імпорту є момент перетину товаром митного кордону України або переходу прав власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Відповідно до ч.1 ст.246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

З наведеного вбачається, що митна декларація є документом, який містить відомості про товари та транспортні засоби, які переміщуються через митний кордон України, митний режим, у який вони заявляються, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики, нарахування та сплати податків, зборів та інших платежів, водночас вона не є єдиним документом, який підтверджує факт і дату фактичного переміщення товару через митний кордон України, оскільки перебування товару під митним контролем не можливе без фактичного ввозу на територію України та при цьому первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що у випадку порушення резидентом 180 (120) денного строку відстрочення поставки товару з моменту здійснення авансового платежу, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від вартості недопоставленого товару в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України. При цьому моментом здійснення експорту (імпорту) може бути як момент переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця так і момент перетину товаром митного кордону України.

Частиною 1 та 2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З викладеного вище слід дійти висновку, що відповідачем як субєктом владних повноважень спростовано доводи позивача в частині протиправності спірного рішення, та доведено, що таке рішення прийнято в межах повноважень і у спосіб визначений Законом, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана або через Чернівецький окружний адміністративний суд або безпосередньо до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2018 р.

Суддя Боднарюк О.В.