Справа № 226/1608/17
Суддя: Салькова В. С.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/1608/17
Провадження № 2-а/226/1/2018
РІШЕННЯ

іменем України

29.01.2018 м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання протиправним і скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона як внутрішньо переміщена з м. Донецька особа перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Димитрові та отримувала щомісяця пенсію до вересня 2016 року включно, а у жовтні з невідомих причин пенсія виплачена їй не була. При прийняття рішення про припинення виплати пенсії їй відомо не було, будь-яка інформація компетентним органом їй не надсилалася. Будь-яких вимог про надання документів або уточнення та необхідності зясування даних їй не ставилося. Посилаючись на норми Конституції України, Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», вважає, що виплата її пенсії припинена незаконно, тому просить суд визнати протиправним та скасувати відповідне рішення управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові, зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові поновити їй виплату пенсії з 01.10.2016.

Ухвалою суду від 29.01.2018 позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення і виплати пенсії за період з 01.10.2016 по 05.03.2017 залишені без розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбачений діючим законодавством спосіб, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області ОСОБА_2 до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Так само надав судові письмові заперечення на позов, де зазначив, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною з м. Донецька особою, 02.09.2016 отримала довідку про взяття її органом соціального захисту на відповідний облік, в управлінні на обліку перебуває з вересня 2016 року. ОСОБА_1 отримує пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_3, який помер 12.03.1991. Отримавши від позивача документи на отримання пенсії в разі втрати годувальника (пенсія військовослужбовця сплачується Міністерством оборони України), управління направило матеріали до головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для виплати пенсії. У лютому 2017 року до ГУ ПФУ від управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 за адресою в м. Мирнограді не проживає, і на підставі цього саме головним управлінням було відмовлено у виплаті пенсії позивачеві з березня 2017 року. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 16.11.2017 на підставі поданих управлінням Пенсійного фонду України в м. Димитрові відомостей до участі у справі було залучено у якості співвідповідача головне управління Пенсійного фонду України.

Представник відповідача головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області не з'явився для участі в судовому засіданні шляхом відеоконференції, яке було призначене саме за клопотанням відповідача, будучі повідомленим у встановлений законом спосіб про час та місце судового засідання, не повідомив суд при причини неявки, жодних клопотань не надіслав. З огляду на положення ст.205 КАС України суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду і вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних в ній доказів. Згідно з отриманими судом письмовими запереченнями, відповідач не визнає позовні вимоги з огляду на таке. Щодо суті позовних вимог відповідач вказує, що позивач до головного управління із заявою щодо поновлення виплати пенсії не зверталася, тобто саме головним управлінням права її порушені не були. В той самий час зазначає, що на виконання вимог постанови КМУ №365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджений Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, відповідач звертався із запитом до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради щодо підтвердження факту проживання ОСОБА_1, яка є внутрішньо переміщеною особою, за вказаною в довідці адресою. 26.01.2017 управлінням отримано витяг з протоколу №3 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в якому зазначено про фактичне непроживання позивача за вказаною нею адресою та про відмову у відновленні соціальних виплат. У звязку з цим відповідачем було прийняте рішення про припинення виплати пенсії №6/1 від 17.02.2017. Пенсія ОСОБА_1 виплачена фактично по лютий 2017 року включно. Просить відмовити у позовних вимогах повністю.

Представник третьої особи управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради ОСОБА_4 надала суду клопотання про розгляд справи без її участі та письмові заперечення, де вказала, що згідно з довідкою № від 02.09.2016 позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою. Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим протоколом №3 від 18.01.2017, позивачу було відмовлено у виплаті пенсії у зв'язку із не проживанням за вказаною адресою у м. Мирнограді. Так само було призупинено дію довідки на підставі непідтвердження відомостей про фактичне місце проживання позивача. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є отримувачем пенсії в разі втрати годувальника (військовослужбовця), яку вона отримувала в головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, і ці обставини визнаються відповідачами.

Позивач була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Донецька до м. Мирнограда Донецької області, м-н Молодіжний, 17/36, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 02.06.2016 № (а.с.13).

Відповідно до затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, м. Донецьк включене до цього Переліку.

У вересні 2016 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові з питання відновлення виплати пенсії та у звязку з тим, що вона отримувала пенсію в ГУ ПФУ в Донецькій області місцеве управління спрямувало її документи саме туди для виплати пенсії, що підтверджено відповідачами.

Відповідно до довідки та відомостей, наданих УПФУ в м. Димитрові (а.с.25-29), позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області і отримувала пенсію в разі втрати годувальника по лютий 2017 року включно. Згідно з розрахунком за пенсійною справою позивача №ФС80055, пенсія нарахована і виплачена з 01.10.2016 по 28.02.2017 загальною сумою 14894,05 гривень (а.с.93).

17.02.2017 ГУ ПФУ в Донецькій області прийняте рішення №6/1 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2017 на підставі відомостей протоколу від 26.01.2017 №02/0807 комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради щодо непідтвердження факту проживання ОСОБА_1 за вказаним нею місцем мешкання (а.с.92).

Відсутність позивача за адресою: м. Мирноград, м-н Молодіжний, 17/36, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сімї від 11.01.2017 (а.с.47-48).

На підставі вказаного акту комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Мирноградської міської ради прийняла рішення, викладене у протоколі засідання №3 від 18.01.2017, про відмову ОСОБА_1 у призначенні соціальних виплат (а.с.49-52).

В той самий час, з наданого управлінням соціального захисту населення до ГУ ПФУ в Донецькій області витягу з протоколу №3 від 18.11.2017 вбачається, що питання про відновлення соціальних виплат щодо ОСОБА_1 розглядалося комісією, але безпосередньо рішення комісії стосовно позивача у витязі не міститься, питання вирішене щодо інших осіб. Отже, при прийнятті рішення №6/1 від 17.02.2017 головне управління керувалося витягом з протоколу засідання комісії, результати якого не мають відношення до позивача ОСОБА_1

Жодних інших причин припинення виплати пенсії позивачеві відповідачем суду наведено не було.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоровя, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обовязок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч.2 ст.46 Конституції України гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч.2 ст.22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Згідно зі ст. 1-1 Закону України № 2262-ХІІ, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, в тому числі членів сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Питання виплати пенсій врегульовані ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (далі Закон №1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Закон №1058, як само будь-який інший закон з питань пенсійного забезпечення, не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, визначеними є тільки підстави припинення виплати відповідно до ст.49 цього Закону, але жоден з таких випадків щодо ОСОБА_1 управлінням не застосований та не доведений. Вказаною нормою Закону також передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706 (далі Закон №1706).

Відповідно до ст.7 Закону №1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

За положеннями ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст.14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обовязок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у звязку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікацію особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду.

Відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти її права на отримання пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своєї позиції і відповідачі, і третя особа послалися на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365. Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, враховуючи, що пенсія в разі втрати годувальника є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення органом пенсійного фонду вимог ст.19 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону №1058-VI, оскільки з березня 2017 року позивачеві не виплачується пенсія за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати пенсії. Діючи поза законом, орган пенсійного фонду тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення за суттю вимог позивача.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідачів та третьої особи, суд приходить до висновку, що з урахуванням вимог статті 9 КАС України з метою повного захисту законних прав позивача наявна необхідність захистити порушене право ОСОБА_1 таким чином: визнати протиправним і скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №6/1 від 17.02.2017 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 та зобовязати головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити та виплатити позивачеві пенсію з 06.03.2017.

Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, оскільки призначення, нарахування і виплату пенсії позивачеві здійснювало головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області внаслідок спеціального статусу позивача як члена сім'ї загиблого військовослужбовця, і саме головне управління припинило виплату пенсії, тому у задоволенні вимог до територіального органу пенсійного фонду належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.5,9,19,122,242-246,371,372 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання протиправним і скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №6/1 від 17.02.2017 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобовязати головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 06.03.2017.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків на його оскарження, якщо апеляційна скарга на нього не була подана. Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.С. Салькова