Справа № 809/659/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/7915/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №809/659/17 за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську до Товариства з додатковою відповідальністю «Полімер» про стягнення заборгованості (суддя І інстанції Остапюк С.В., місце ухвалення: м. Івано-Франківськ, дата складення повного тексту рішення суду І інстанції: 26.06.2017),

встановив:

У квітні 2017 року управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (надалі позивач, УПФУ в м. Івано-Франківську) звернулося в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Полімер» (надалі відповідач, ТзДВ «Полімер») про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах в розмірі 112 808,85 гривень.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вказує, зокрема, на те, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до досягнення особою встановленого пенсійного віку, підлягають відшкодування. Щодо суми стягнення, яка заявлена в позові, жодних обґрунтувань не навів. Крім того, відсутні також аргументи, з яких підстав апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану постанову без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідач зареєстрований як юридична особа та взятий на облік управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську.

Колишнім працівникам відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31 - працювали у відповідача та здобули спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а громадяни ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37 на підприємстві відповідача здобули спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктами «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач на адресу відповідача надіслані розрахунки фактичних витрат на виплату до доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до підпунктів «а», «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно з якими сума відшкодування витрат на виплату і доставку пільгової пенсії за період з 01.08.2010 до 01.01.2011 становить 112 808,85 гривень.

Важаючи, що вказана сума визначена позивачу безпідставно, оскільки сплата заборгованості позивачем здійснена в повному обсязі, останній звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року за №21-1, встановлює обов'язок підприємств здійснювати відшкодування витрат Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 6.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року за №21-1, встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Пункт 6.8. вказаної Інструкції встановлює, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку про те, що обов'язок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено на орган Пенсійного фонду України, підприємства зобов'язані здійснювати відшкодування зазначених витрат в розмірах, визначених органом Пенсійного фонду України, підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунки цих витрат, які надсилається страхувальнику.

Судами досліджено, що 31.01.2011 у відповідності до пунктів 7,8 розділу XVIII «Прикінцевих та перехідних положень», Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Порядку проведення органами Пенсійного фонду України розстрочення сум заборгованості зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, зі сплати фінансових санкцій та пені, між управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську та Відкритим акціонерним товариством «Полімер» укладено договір розстрочення за № 6-П на суму 508 771,36 по заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 2007 року по 01.01.2011 з рівномірною щоквартальною сумою по 25 438, 57.

Протягом 2011 року відповідачем перераховано суму 44 877,14 гривень.

02.04.2012 рішенням за № 5 Управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську договір розстрочення розірваний.

10.05.2012 на різницю суми укладено договір розстрочення за № 21-П на загальну суму 463 894,22 гривні за періоди: з 01.06.2007 до 01.03.2009 на суму 314 160,27 гривень; з 01.03.2009 до 01.07.2009 на суму 57 644,49 гривень; з 01.07.2009 до 25.02.2010 на суму 116 448, 17 гривень; з 01.02.2010 до 25.04.2010 на суму 33 636,24 гривні; з 01.05.2010 до 01.08.2010 на суму 74 929,85 гривень; з 01.07.2010 до 01.08.2010 на суму 28 653,05 гривень, а також включено період з 01.07.2010 до 01.01.2011 на загальну суму 112 808,85 гривень.

Зобов'язання за періоди: з 01.06.2007 до 01.03.2009 в розмірі 120 977,37 гривень; з 01.03.2009 до 01.07.2009 в розмірі 57 644,49 гривень; з 01.07.2009 до 25.02.2010 в розмірі 116 448,17 гривень; з 01.02.2010 до 25.04.2010 в розмірі 33 636,66 гривень; з 01.05.2010 до 01.08.2010 в розмірі 74 929,85 гривень; 01.07.2010 до 01.08.2010 в розмірі 28 653,85 гривень стягнуті судовими рішеннями.

Заборгованість за період з 01.08.2010 до 01.01.2011 на загальну суму 112 808,85 гривень визначена в загальному порядку і визнається сторонами, з приводу даного зобов'язання спору між управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську та Товариством з додатковою відповідальністю «Полімер» не було.

За період з 01.06.2007 до 01.01.2011 зобов'язання по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій на загальну суму 479 530,68 гривень відповідачем виконано вчасно не було.

Зобов'язання на загальну суму 561 326,99 гривень, згідно договорів розстрочення (№ 6-П від 31.01.2011, 21-П від 10.05.2012, б/н від 07.05.2014) Товариство з додатковою відповідальністю «Полімер» фактично виконало остаточно в січні 2017 року.

Таким чином, зобов'язання в розмірі 112 808,85 гривень за період з 01.08.2010 до 01.01.2011 сплачено повністю.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції підставно враховано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.08.2009 року, яка набрала законної сили, та якою в задоволенні вимог про стягнення заборгованості зі сплати фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 2004 до 2006 року відмовлено, а тому такі не повинні формувати в обліку відомості про невиконані зобовязання з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

За таких обставин. обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 01.08.2010 до 01.01.2011 на суму 112 808,85 погашена, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 у справі №809/659/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_38
судді ОСОБА_39
ОСОБА_40
ОСОБА_13 судове рішення складено 01.02.2018.