Справа № 826/19198/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 січня 2018 року 17:10 № 826/19198/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі Мині І.І., за участю представника позивача Корж М.П., представника відповідача Піонтковської А.О. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова будівельна компанія Луч»
доГоловного управління Державної фінансової інспекції у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.10.2016 №, №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова будівельна компанія Луч» (далі- позивач/ ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фінансової інспекції у м. Києві (далі-відповідач/ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.10.2016 №, №.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки Головного управління Державної фінансової інспекції у м. Києві, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентом є реальними, що підтверджується, за твердженнями позивача, належним чином оформленою первинною документацією.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фінансової інспекції у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова будівельна компанія Луч» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Альфацентавр Альянс» за період з 01.10.2015 по 31.10.2015.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова будівельна компанія Луч»:

- п. 44.1 статті 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Витрати» 16, затвердженого Міністерством фінансів України від 31.12.19999 №318, в результаті чого, встановлено заниження податку на прибуток підприємства на загальну суму 225000 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 225000 грн.;

- п. 185.1 статті 185, п. 188.1. п. 188.1 статі 188, п. 187.1 статті 187, пп. 201.1, 201.10 статті 201, пп. 198.1, 198.6 статті 198 податкового кодексу України, в результаті чого , встановлено заниження суми податку на додану вартість , яка підлягає сплаті до бюджету на суму 250000 грн., в тому числі за жовтень 2015 року на суму 250000 грн.

За наслідками перевірки ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 19.09.2016 №391/26-15-14-02-02/39456063 та прийняті податкові повідомлення-рішення:

від 05.10.2016 №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 320500 грн., з яких 250000 грн. - за податковим зобов'язанням та 62500 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями);

від 05.10.2016 №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 225000 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в редакції на час спірних правовідносин, визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 у справі №К/800/18945/14, від 01.03.2016 у справі №К/800/66709/14, від 24.02.2016 у справі №К/800/5891/15 та від 03.03.2016 у справі №К/800/21974/14.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 19.09.2016 №391/26-15-14-02-02/39456063, висновки щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова будівельна компанія Луч» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом товариством з обмеженою відповідальністю «Альфацентавр Альянс» (далі - ТОВ «Альфацентавр Альянс»).

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентами з урахуванням умов спірних правовідносин.

Так, фінансово-господарські операції позивача (замовник) та ТОВ «Альфацентавр Альянс» (підрядник) ґрунтувались на договорі підряду від 20.08.2015 №ДГ-50/1, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується виконати ремонтні роботи на об'єктах замовника.

Відповідно до специфікації (Додаток№1 до договору від 20.08.2015 №ДГ-50/1), підрядник виконує будівництво - реконструкція недобудованого гуртожитку медучилища під пункт тимчасового розміщення біженців по вул. Студентській, 2 в м. Яготин Київської області 91 черга), що здійснюється в 2015 році.

На підтвердження виконання вказаного договору, позивачем подано до матеріалів справи копії договірної ціни, декларації про початок виконання будівельних робіт, листування з генеральним підрядником щодо залучення субпідрядних організацій, акту прийому-передачі виконаних робіт від 30.10.2015, локального кошторису, довідки про вартість виконаних робіт за жовтень 2015 року, акту приймання виконаних будівельних робіт, податкової накладної від 30.10.2015 №46.

На обґрунтування ділової доцільності відповідних взаємовідносин позивачем надана копія договору на виконання робіт від 15.10.2015 №21, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова будівельна компанія Луч» (виконавець) та приватним підприємством «Фінансова будівельна компанія «Завод Луч» (замовник), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується на власний ризик, використовуючи власні технічні засоби і устаткування, згідно домовленості та в межах договірної ціни, керуючись будівельними нормами та іншими вимогами, зазначеними у договорі, виконати будівельні роботи згідно договору на об'єкті - реконструкції недобудованого гуртожитку медучилища під пункт тимчасового розміщення біженців по вул. Студентській, 2 у м. Яготин Київської області (1 черга), з відповідною первинною документацією.

Поряд з цим, для повного та об'єктивного розгляду даної адміністративної справи, суд ухвалою від 04.12.2017 витребував від Державної міграційної служби України відомості та докази щодо введення в експлуатацію вказаного об'єкту будівництва.

Так, на виконання вказаної ухвали суду, Державною міграційною службою подано до суду декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстровану Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 11.04.2017 №КС68, відносно об'єкта - Реконструкція гуртожитку медучилища під пункт тимчасового розміщення біженців по вул. Студентській, 2 в м. Яготин Київської області (І черга).

Відносно висновків відповідача, викладених в акті перевірки, суд зазначає про наступне.

Так, контролюючий орган зазначає, що до перевірки не надані податкові накладні, про що складено акт ненадання документів до перевірки від 19.09.2016 №386/26-15-14-02-02.

Разом з цим, відповідно до п. 201.10. Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

При цьому, реєстрація податкових накладних в ЄРПН відповідачем не спростовується.

Стосовно тверджень відповідача щодо невідповідності в податковій накладній від 30.10.2015 №46 номенклатури робіт та адреси їх проведення, відсутності підписів в локальному кошторисі на будівельні роботи №2-1-4, суд вважає за необхідне зауважити, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Відсутність окремих реквізитів у первинних документах є лише окремим недоліків та не може спростовувати наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Вказана правова позиція узгоджується також з правовою позицією Вищого адміністративного суду, яка викладена в ухвалі від 23.06.2014 року по справ N 15788/12/2670 та ухвалі від 21.08.2014 року по справі N 823/1588/13-а.

Отже, враховуючи можливість допущення технічної помилки чи описки при складанні документів, такі обставини самі по собі, за відсутності інших належних та допустимих доказів, не можуть спростовувати реальність здійснення господарської операції.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час проведення перевірки зроблений висновок щодо неправомірності формування позивачем податкового кредиту з урахуванням отриманої податкової інформації.

Так, в акті перевірки, містяться посилання на проведений співробітниками оперативного управління ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві допит громадянина ОСОБА_3, який зареєстрований засновником ТОВ «Альфацентавр Альянс», за результатами якого останній повідомив , що зареєстрував вказане підприємство за грошову винагороду без мети ведення фінансово-господарської діяльності та досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000012 від 12.04.2016.

Ознайомившись з такими доводами, слід зазначити, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі №К/800/36098/13.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

При цьому суд керується пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладений позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Більше того, в акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру),

Всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються на припущеннях по ланцюгу контрагентів контрагента позивача. При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 №К/9991/37637/12, від 17.02.2014 №К/800/50945/13, від 19.02.2014 №К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 №К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.10.2016 № та № є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова будівельна компанія Луч" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №, № від 05.10.2016р.

3. Витрати по сплаті судового збору в сумі 8062,50грн. відшкодувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова будівельна компанія Луч" з Державного бюджету України з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян