Справа № 826/15210/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року Справа № 826/15210/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Козуба Б.Ю.,

представника відповідача Дремлюги В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» до Державної авіаційної служби України про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної авіаційної служби України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування позивачу державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях за період з січня 2016 року по серпень 2016 року включно, згідно з рахунками-фактури від 13.05.2016 р. №№ 33, 47к, 34, 48к, 35, 49к, 36, 50к; від 30.06.2016 р. №№ 47, 48, 49, 68к, 50, 51, 69к; від 28.07.2016 р. №№ 60, 83; від 12.08.2016 р. №№ 66, 92к; від 16.09.2016 р. №№ 78,110к;

- визнання протиправними дій відповідача щодо формування та надання позивачу у період з січня 2016 року по серпень 2016 року включно рахунків-фактури від 13.05.2016 р. №№ 33, 47к, 34, 48к, 35, 49к, 36, 50к; від 30.06.2016 р. №№ 47, 48, 49, 68к, 50, 51, 69к; від 28.07.2016 р. №№ 60, 83; від 12.08.2016 р. №№ 66, 92к; від 16.09.2016 р. №№ 78, 110к на сплату державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що на момент нарахування позивачу державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях за період з січня 2016 року по серпень 2016 року пункти постанови КМУ від 28.09.1993 р. № 819, на підставі яких здійснено відповідні розрахунки, були чинними.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постанову суду - без змін та зазначає, що спірні суми збору нараховані на підставі положень нормативно-правового акту, яким не визначено порядку, ставок нарахування та строків сплати такого збору, а натомість визначаються зовсім інші платежі - за видачу певних дозволів, та які рішенням суду, що набрало законної сили, визнано незаконними та нечинними з 01.01.2014 р.

Заслухавши судцю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечення другої сторони, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підтягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» є суб'єктом господарювання, що здійснює діяльність в галузі надання послуг з перевезення пасажирів та вантажу повітряним транспортом.

У період з січня 2016 року по серпень 2016 року включно Державна авіаційна служба України сформувала та надала позивачу рахунки-фактур від 13.05.2016 р. №№33, 4/к, 34, 48к, 35, 49к, 36, 50к; від 30.06.20І6 р. №№47/48, 49, 68к, 50, 51, 69к; від 28.07.2016 р. №№60, 83; від 12.08.2016 р. №№66, 92к; від 16.09.2016 р. №№78, 110к на сплату державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Суми державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, визначені відповідачем у вказаних рахунках-фактури, нараховані на підставі пунктів 5, 6 розділу II Додатку до Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затвердженого постановою КМУ від 28.09.1993 р. № 819.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2017 р. у справі № 826/17492/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017 р., визнано незаконними та нечинними з 01.01.2014 р. положення пунктів 5, 6 розділу II Додатку до Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1993 р. № 819.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування, формування та направлення йому рахунків-фактури на сплату державного збору до Державного спеціалізованого фонду, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було нараховано позивачу спірні суми збору на підставі підзаконного нормативно-правового акту, а саме положень постанови КМУ від 28.09.1993 р. № 819, які рішенням суду, що набрало законної сили, визнані незаконними та нечинними з 01.01.2014 р.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Конвенцією про міжнародну цивільну авіацію 1944 року, до якої Україна приєдналася 10.08.1992 р. і яка набрала для України чинності 09.09.1992 р. (далі - Конвенція), Повітряним кодексом України (далі - Повітряний кодекс), Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 р. № 5203-VІ (далі - Закон № 5203-V1), Положенням про Державну авіаційну службу України, затвердженим постановою КМУ від 08.10.2014 р. № 520 (далі - Положення № 520), Положенням про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затвердженим постановою КМУ від 28.09.1993 р. № 819 (далі - Положення № 819).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 1, 4 Положення № 520 Державна авіаційна служба України (далі - Державіаслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Державіаслужба відповідно до покладених на неї завдань забезпечує надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Пунктом 15 Конвенції регламентовано, що кожен аеропорт у Договірній державі, відкритий для громадського користування її національними повітряними суднами, відкритий також, з урахуванням положень Статті 68, на однакових умовах для повітряних суден усіх інших Договірних держав.

Такі самі однакові умови застосовуються при користуванні повітряними суднами кожної Договірної держави всіма аеронавігаційними засобами, включаючи радіо - і метеорологічне забезпечення, які можуть бути надані для суспільного користування з метою забезпечення безпеки та оперативності аеронавігації.

Жодна Договірна держава не стягує будь-яких мита, податків або інших зборів лише за право транзиту через її територію або вліт на її територію, або вильоту з її території будь-якого повітряного судна Договірної держави або присутніх на ньому осіб, або майна.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

При цьому, частиною 2 статті 3 Повітряного кодексу передбачено, що в разі, якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж передбачені Повітряним кодексом України та іншими актами законодавства України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Разом з тим, частинами 4, 5, 7 статті 12 Повітряного кодексу встановлено, що для забезпечення реалізації основних напрямів державної політики у сфері авіаційної діяльності та використання повітряного простору України, утримання та забезпечення діяльності уповноваженого органу з питань цивільної авіації з метою виконання покладених на нього завдань та функцій, участі та представництва України у міжнародних авіаційних організаціях та інших заходах діє Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Надходженнями Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях (далі - Фонд) є державні збори із суб'єктів авіаційної діяльності: 1) за сертифікацію, реєстрацію, перереєстрацію об'єктів та суб'єктів авіаційної діяльності та супроводження їх діяльності; 2) за надання прав на експлуатацію повітряних ліній; 3) за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України; 4) за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України; 5) за вчинення офіційних дій, пов'язаних з наглядом у сфері цивільної авіації, у тому числі під час виконання польотів в інших державах за договорами фрахту/лізингу, які розраховуються залежно від кількості та маси повітряних суден, строків тимчасового базування за кордоном та регіонів виконання польотів; 6) з авіаційної безпеки; 7) з інших передбачених законом надходжень.

Забезпечення надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях здійснює уповноважений орган з питань цивільної авіації.

Відповідно до п. 4 Положення № 819 державні збори сплачуються юридичними і фізичними особами V розмірах згідно з додатком.

Додатком до Положення № 819 передбачено розміри державних зборів за надання державних послуг із сертифікації, реєстрації тощо.

Іншими нормативними актами ставки зборів не визначено.

Пунктами 5, 6 Додатку до Положення № 819 у редакції, чинній на момент нарахування відповідачем позивачу збору за спірний період, було передбачено розміри державного збору за видачу дозволів на експлуатацію повітряних ліній та на виконання чартерних міжнародних перевезень пасажирів та (або) вантажу з України або в Україну.

Водночас, відповідно до п. З Прикінцевих та перехідних положень Повітряного кодексу збори, які визначені пунктами 1 та 2 частини 5 статті 12 цього Кодексу, справляються до набрання чинності законом про адміністративні послуги та іншими законами, що регулюють справляння відповідних зборів відповідно до пункту 2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Закон України «Про адміністративні послуги» набрав чинності 07.10.2012 р.

При цьому, відповідно до ст. 6 Податкового кодексу України збором (платою, внеском) є обов'язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Пунктом 2 підрозділу 10 розділу XX ПК України в редакції, чинній до 01.01.2014 р., передбачалось, що збори (плата, внески), не встановлені цим Кодексом як загальнодержавні або місцеві, але встановлені законодавчими актами України як обов'язкові платежі до набрання чинності цим Кодексом, справляються за правилами, встановленими цими законодавчими актами України, до набрання чинності законом про адміністративні послуги та іншими законами, що регулюватимуть справляння відповідних зборів (плати, внесків).

Частиною 5 статті 20 Закону № 5203-VІ визнано таким, що втрачає чинність з 01.01.2014 р. пункт 2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що нарахування на підставі п.п. 5, 6 Додатку до Положення № 819 зборів за виліт/приліт пасажирів/вантажів з/на території України суперечить ст. 15 Конвенції.

Крім того, збір за кожного пасажира відповідно до п.п. 5, 6 Додатку до Положення № 819 фактично є складовою частиною збору за надання прав (дозволів) на експлуатацію повітряних ліній та розраховуються за ставками, визначеними для обрахування такого збору.

При цьому, спірний збір відповідно до п. З Прикінцевих та перехідних положень не справляється з дня набрання чинності Законом № 5203-VІ (07.10.2012 р.).

Більш того, державні збори та елементи їх правового регулювання (розмір та порядок обчислення і сплати) повинні встановлюватися законом, а не підзаконними нормативно-правовими актами.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів також звертає увагу на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2017 р. у справі № 826/17492/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2017 р., визнано незаконними та нечинними з 01.01.2014 р. положення пунктів 5, 6 розділу II Додатку до Положення № 819, тобто вказаним рішенням суду визнано незаконними та нечинними саме ті положення, на підставі яких відповідачем здійснено ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» здійснено нарахування державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях за період з січня 2016 року по серпень 2016 року включно та сформовано і надано позивачу рахунки-фактури від 13.05.2016 р. №№33, 47к, 34, 48к, 35, 49к, 36, 50к; від 30.06.2016 р."№№47, 48," 49, 68к, 50, 51, 69к; від 28.07.2016 р. №№60, 83; від 12.08.2016 р. №№66, 92к; від 16.09.2016 р. №№78, 110к.

Разом з тим, у відповідності до ч. 5 ст. 78 КАС України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову у цій справі

При цьому, доводи апелянта про те, що на момент нарахування позивачу державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях за період із січня 2016 року по серпень 2016 року пункти постанови КМУ від 28.09.1993 р. № 819, на підставі яких здійснено відповідні розрахунки, були чинними, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, з огляду на вищевикладене.

Посилання апелянта на судове рішення, ухвалене в іншій справі, є необґрунтованим, оскільки у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України, судом враховуються висновки щодо застосування норм права лише Верховного Суду і ст. 7 КАС України чітко визначено джерела права, що застосовуються судом, серед яких відсутні судові рішення, ухвалені в інших справах.

Тож, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів правомірності оскаржуваних дій та не переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, як того вимагає ст. 308 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Державної авіаційної служби України підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. З ст. 243 КАС України, виготовлено 31 січня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: