Справа № 800/276/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2018 м. Київ П/9901/46/18 800/276/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - судді Мороз Л.Л.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Гімона М.М., Гриціва М.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Коцюрби В.М.,

представника відповідача - Ліходій О.О.,

представника третьої особи - Предоляк Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу №800/86/17

за позовною заявою ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя, третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

05 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати незаконним і скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 06 червня 2017 року №1398/0/15-17 про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області;

- зобов'язати Вищу раду правосуддя повторно розглянути рекомендацію Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 26 грудня 2014 року №293/бо-14 та матеріали про обрання ОСОБА_3 на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні у даній справі.

Позов умотивований тим, що рішенням ВККС від 26 грудня 2014 року №293/бо-14 позивача було рекомендовано для обрання на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково. Проте, на засіданні Вищої ради правосуддя від 26 січня 2017 року доповідач Малашенкова Т.М. повідомила, що згідно з повідомлень ЗМІ кандидат притягувався до кримінальної відповідальності, а на засіданні 06 червня 2017 року оголосила висновок із пропозицією про відмову у внесення подання Президентові України про призначення позивача на посаду судді у зв'язку з виявленням обставин, які свідчать про невідповідність кандидата критеріям доброчесності, професійної етики, тобто таких, що можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади. Також повідомила, що на адресу Вищої ради правосуддя надійшов лист Служби безпеки України у якому зазначено, що за наявною інформацією, 05 вересня 2012 року заступником Генерального прокурора України за матеріалами УБОЗ ГУ МВС України у Львівській області порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 14, частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, яку в подальшому 05 листопада 2012 року закрито на підставі пункту 2 статті 6 Кримінального процесуального кодексу України (у редакції від 28 грудня 1960 року). Вказувала, що прокуратурою Львівської області було надано засвідчені копії постанов про порушення кримінальної справи від 05 вересня 2012 року та про закриття кримінальної справи від 05 листопада 2012 року.

Позивач вказує, що ним було надано пояснення про те, що ні підозра, ні обвинувачення йому не пред'являлися, а справа була закрита за реабілітуючими обставинами, а тому в анкеті кандидата він не зазначав про те, що притягувався до кримінальної відповідальності. Звертає увагу, що 05 вересня 2012 року Вищою радою юстиції розглядалось питання про його призначення по насаду заступника голови Мостиського районного суду Львівської області і в цей же день Генеральною прокуратурою України було порушено кримінальну справу що, на думку позивача, вчинено з метою очорнити його репутацію та не допустити призначення на адміністративну посаду. Зазначає, що скарга ОСОБА_5 - є наклепом, оскільки останній був "ображеним" на суддів в цілому, оскільки за судовим рішенням йому було відмовлено у поновленні на роботі в органах внутрішніх справ.

Однак, зазначені пояснення, позитивну характеристику з місця роботи, бездоганну працю протягом 15 років у суді на різних посадах, незначну кількість скасованих судових рішень не було враховано ВРП при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення позивача на посаду судді.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить позов задовольнити.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач - Вища рада правосуддя у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів. За частиною 19 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Вища рада правосуддя може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду з підстав наявності обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з таким призначенням. При цьому, вказані підстави Вища рада правосуддя визначає керуючись власною оцінкою обставин, пов'язаних із кандидатом на посаду судді, та його особистих якостей. Рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду може бути оскаржене та скасоване виключно підстав, встановлених законом, які, у даному випадку, відсутні. Натомість, за результатами розгляду рекомендації ВККС від 26 грудня 2014 року, матеріалів попереднього розгляду, а також заслухавши доповідача та кандидата, ВРП дійшла висновку, що представляючи судову владу, ОСОБА_3 допустив поведінку, яка у питаннях моралі, етики та доброчесності не узгоджується з його публічним зобов'язанням сумлінно виконувати обов'язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади. Зазначає також відповідач і про повноважність складу Ради, що прийняв оскаржуване рішення.

У відповіді на відзив позивач, не погоджуючись з доводами відповідача, посилається на ті обставини, що рішення ВРП не містить посилання на визначені законом підстави для відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду та законних і обґрунтованих мотивів, з яких остання прийшла до відповідних висновків, а склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив рішення, є таким, що не мав повноважень його ухвалювати.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України просить суд урахувати пояснення від 19 серпня 2017 року №4489/17, подані до Вищого адміністративного суду України.

Так, у вказаних поясненнях Вища кваліфікаційна комісія суддів України зазначала, що за результатами перевірки звернень щодо професійної діяльності кандидати на посаду судді, які надійшли до Комісії, не було встановлено визначених законом обставин, що перешкоджали рекомендуванню позивача для обрання на посаду судді безстроковою. Обставини, зазначені Вищою радою правосуддя щодо порушення відносно ОСОБА_3 кримінальної справи, не були відомі Комісії та, відповідно, не були предметом розгляду при вирішенні питання про рекомендування позивача на посаду судді безстроково.

У судове засідання позивач не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання про відкладення судового засідання з підстав відсутності достатньої кількості часу у відповідача та третьої особи для подання заперечень на його відповідь на відзив відповідача.

Суд, з'ясувавши думку учасників судового процесу, дійшов висновку про відсутність, визначених частиною другою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для відкладення розгляду справи та ухвалив розглянути справу у відсутності позивача, явка якого не визнана обов'язковою, а вказані ним підстави для відкладення розгляду справи не є поважними.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Свою позицію мотивує тим, що рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду може бути оскаржене та скасоване виключно підстав, встановлених законом, які, у даному випадку, відсутні, оскільки рішення прийнято повноважним складом Ради, містить посилання на визначені законом підстави відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду - невідповідність кандидата критеріям доброчесності і професійної етики.

В судовому засіданні представник третьої особи пояснив, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26 грудня 2014 року №293/бо-14 ОСОБА_3 рекомендований для обрання на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково. Однак, обставини, встановлені ВРП під час розгляду питання щодо обрання ОСОБА_3 на посаду судді безстроково, не були відомі Комісії, хоча відносно нього була проведена перевірка. Просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення. Вважає, що ВРП, відмовляючи у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області, діяла в межах своїх повноважень та на підставі вимог чинного законодавства.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_3 Указом Президента України від 04 листопада 2009 року №904/2009 призначений на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області строком на п'ять років. Строк повноважень судді закінчився 04 листопада 2014 року. 29 квітня 2014 року позивачем подано до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України заяву про рекомендацію його для обрання на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26 грудня 2014 року №293/бо-14 ОСОБА_3 рекомендований для обрання на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області безстроково. Рекомендація разом з матеріалами 31 жовтня 2016 року надійшли до Вищої ради правосуддя та 15 листопада 2016 року передані члену Вищої ради правосуддя Малашенковій Т.М. для проведення перевірки.

Вища рада правосуддя під час попереднього розгляду матеріалів про обрання ОСОБА_3 на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області виявлено обставини, які свідчать про невідповідність кандидата критерію доброчесності, професійної етики та є обставинами, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з призначенням вказаного судді на посаду, і такі відомості не були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, про що ним був складний відповідний висновок від 25 травня 2017 року.

Суд встановив, що на адресу Вищої ради правосуддя 13 лютого 2017 року надійшов лист Служби безпеки України у якому зазначено, що під час оперативно-службової діяльності ГУ БКОЗ Служби безпеки України отримано інформацію, що суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_3, будучи кандидатом на призначення суддею безстроково, з метою уникнення негативних для себе наслідків вказав недостовірні дані в анкеті, яку в подальшому подав у Вищу раду правосуддя, а саме вказав, що стосовно нього не порушувались кримінальні справи. Проте, за наявною інформацією, 05 вересня 2012 року заступником Генерального прокурора України за матеріалами УБОЗ ГУ МВС України у Львівській області порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_3 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною першою статті 14, частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, яку в подальшому 05 листопада 2012 року закрито на підставі пункту 2 статті 6 Кримінально-процесуального кодексу України (у редакції від 28 грудня 1960 року).

На запит члена Вищої ради правосуддя від прокуратури Львівської області надійшла відповідь, що 05 вересня 2012 року стосовно ОСОБА_3, заступником Генерального прокурора України порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого частиною першою статті 14, частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, разом із засвідченими копіями постанови про порушення кримінальної справи від 05 вересня 2012 року та постанови про закриття кримінальної справи від 05 листопада 2012 року.

Вища рада правосуддя в оскаржуваному рішенні зазначила, що на засіданні Ради ОСОБА_3 надавав пояснення, що згідно з чинним Кримінальним процесуальним кодексом України притягнення до кримінальної відповідальності є стадією кримінального провадження, яка починається з моменту пред'явлення підозри, а за старим Кримінально-процесуальним кодексом України це була стадія з моменту пред'явлення обвинувачення. Оскільки ні підозра, ні обвинувачення йому не пред'являлися, тому він дав правдиву відповідь, що не притягувався до кримінальної відповідальності, а справа була закрита за реабілітуючими обставинами. Вказував, що 05 вересня 2012 року Вища рада юстиції розглядала питання про призначення його на посаду заступника голови Мостиського районного суду Львівської області, в цей же день Генеральною прокуратурою України відкрито проти нього кримінальну справу. На думку судді, все це робилось з метою очорнити його репутацію.

З рішення ВРП вбачається, що за результатами розгляду матеріалів про обрання ОСОБА_3 на посаду судді було встановлено, що приводом для порушення кримінальної справи відносно позивача стали заява ОСОБА_5 про вимагання у нього суддею Мостиського районного суду Львівської області грошових коштів за непризначення його підзахисному покарання, пов'язаного з позбавленням волі. Відповідно до постанови про закриття кримінальної справи від 05 листопада 2012 року підтверджено факт, що суддя ОСОБА_3 23 та 27 серпня 2012 року висловлюв вимогу про передачу йому грошових коштів, однак 07 вересня 2012 року ОСОБА_3 добровільно відмовився від скоєння злочину. За результатами досудового слідства обвинувачення ОСОБА_3 не пред'являлось та 05 листопада 2012 року прокуратурою Львівської області кримінальну справу стосовно нього за ознаками складу злочину, передбаченого частиною першою статті 14, частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину.

У рішенні зазначено, що вказані обставини стосовно висловлювання вимог про передачу грошових коштів і факт добровільної відмови від вчинення корисного, умисного злочину суддею, є тими обставинами, які виключають відповідність кандидата критерію доброчесності та професійної етики та можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з призначенням вказаного судді на посаду.

З огляду на викладене, ВРП дійшла висновку, що встановлені обставини, які негативно характеризують суддю ОСОБА_3, вказують на недотримання ним високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду, а отже свідчать про невідповідність позивача критерію доброчесності та професійної етики, а тому відмовила у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області.

Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Вищої ради правосуддя є законним та обґрунтованим з урахуванням такого.

Визначальним у розв'язанні даного спору є встановлення обставин щодо відповідності позивача критерію доброчесності та професійної етики.

За приписами частини четвертої статті 37 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" Вища рада правосуддя може ухвалити рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду відповідно до пункту 1 частини дев'ятнадцятої статті 79 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" тільки на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані Вищою радою правосуддя в передбаченому законом порядку, якщо:

1) такі відомості не були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

2) Вища кваліфікаційна комісія суддів України не дала належної оцінки таким відомостям в межах процедури кваліфікаційного оцінювання щодо відповідного кандидата.

Відповідно до частини дев'ятнадцятої статті 79 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Вища рада правосуддя може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду виключно з таких підстав:

1) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з таким призначенням;

2) порушення визначеного законом порядку призначення на посаду судді.

Отже, вказаною нормою визначено виключний перелік підстав за яким Рада може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду.

Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини четвертої статті 26, частини третьої статті 31, частини другої статті 39 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа про стаж для зайняття посади судді в апеляційних, вищих спеціалізованих судах та Верховному Суді України) від 05 квітня 2011 року №3-рп/2011 наголосив, що професійні судді виконують конституційну функцію - здійснення правосуддя, чим обумовлений їх спеціальний правовий статус. При його визначенні законодавець повноважний установлювати спеціальні вимоги для зайняття таких посад (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини).

У справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законів України "Про судоустрій і статус суддів", "Про Вищу раду юстиції" (справа про повноваження державних органів у сфері судоустрою) від 21 червня 2011 року №7-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що Вища рада юстиції та Вища кваліфікаційна комісія суддів України є незалежними органами, відповідальними за формування належного суддівського корпусу держави. Разом з цим, в основу їх діяльності покладено одну й ту саму вказану вище правову ідею щодо формування корпусу суддів на зазначених засадах та згідно з повноваженнями, викладеними в законі.

Так, професійна етика як категорія складається із загальних етичних принципів і правил поведінки, котрі пов'язуються з конкретною професією. У найзагальніших рисах ці принципи можна поділити на дві групи: за юридичною силою та за предметом правового регулювання. Так, у розрізі юридичної сили етичні принципи поділяються на правові та корпоративні. Перші закріплені в Конституції та законах України і визначають обов'язок неухильного дотримання етичних норм у сфері професійної діяльності судді. У свою чергу друга група принципів міститься у сукупності правил поведінки - Кодексі суддівської етики, затвердженому ХІ З'їздом суддів 22 лютого 2013 року, який регламентує положення щодо заборони, процедури та ідеалів (стандартів) професійної діяльності.

Згідно з Бангалорськими принципами поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23, чесність та непідкупність є необхідними умовами для належного виконання суддею своїх обов'язків. Суддя демонструє поведінку, бездоганну навіть з точки зору стороннього спостерігача. Спосіб дій та поведінка судді мають підтримувати впевненість суспільства в чесності та непідкупності судових органів. Недостатньо просто чинити правосуддя, потрібно робити це відкрито для суспільства.

Матеріали, досліджені Вищою радою правосуддя, а також матеріали даної адміністративної справи, досліджені судом, зокрема, лист Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБУ від 13 лютого 2017 року №14/5/2-497, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 05 листопада 2012 року, постанова про порушення кримінальної справи від 05 вересня 2012 року, постанова про закриття кримінальної справи від 05 листопада 2012 року, висновок за результатами перевірки матеріалів щодо внесення подання про призначення ОСОБА_3 на посаду судді, є тими доказами, що підтверджують обґрунтованість рішення Вищої ради правосуддя щодо невідповідності вказаного кандидата критерію доброчесності та професійної етики.

Оскільки професійні та моральні якості суддів відображають рівень здійснення правосуддя в державі, посада судді вимагає як максимальної концентрації професійних знань, так і високого рівня моральних якостей особи, а встановлені обставини, що негативно характеризують суддю ОСОБА_3, вказують на невідповідність його критерію доброчесності та професійної етики, зокрема недотримання ним високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Отже, підставою для прийняття спірного рішення стали встановлені Радою обставини допущення позивачем поведінки, яка у питаннях моралі, етики та доброчесності не узгоджується з його публічним зобов'язанням сумлінно виконувати обов'язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади, а не обставини щодо притягнення чи не притягнення позивача кримінальної відповідальності, як вказує останній.

З огляду на викладене, Вища рада правосуддя, оцінюючи зазначені в сукупності факти та обставини, дійшла вірного висновку, щодо невідповідності ОСОБА_3 критерію доброчесності та професійної етики, а тому правомірно прийняла оскаржуване рішення від 06 червня 2017 року №1398/0/15-17 про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області.

Суд також зазначає, що відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Частиною першої статті 26 цього Закону встановлено, що Вища рада правосуддя діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.

За статтею 37 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" рішення щодо кандидата на посаду судді ухвалюється на засіданні Вищої ради правосуддя. Засідання Вищої ради правосуддя у пленарному складі, на якому розглядається питання щодо внесення подання про призначення судді на посаду, є повноважним, якщо в ньому бере участь не менше чотирнадцяти членів Вищої ради правосуддя. Якщо за рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду проголосувало менше чотирнадцяти членів Вищої ради правосуддя, вважається, що Вищою радою правосуддя ухвалено рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду.

Згідно з пунктом 5.1 Глави 5 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженому рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року №52/0/15-17, формою роботи Ради є засідання у пленарному складі. Пунктом 5.8 цієї Глави визначено, що засідання Ради у пленарному складі, на якому розглядається питання щодо внесення подання про призначення судді на посаду, є повноважним, якщо в ньому беруть участь не менше чотирнадцяти членів Ради.

Відповідно до пункту 9.2 Глави 9 рішення ухвалюється більшістю членів Ради, які беруть участь у засіданні Ради у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом.

30 вересня 2016 року набрали чинності зміни до Конституції України, внесені Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", а тому рішенням Вищої ради юстиції від 12 січня 2017 року №11/0/15-17 реорганізовано Вищу раду юстиції шляхом перетворення у Вищу раду правосуддя, а члени Вищої ради юстиції набули статусу членів Вищої ради правосуддя.

Судом встановлено, що на засіданні Ради 06 червня 2017 року були присутніми 17 її членів, 12 з яких проголосували проти внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_3 на посаду судді Мостиського районного суду Львівської області, а 5 - за внесення такого подання.

З наведеного вбачається, що рішення прийнято правомочним складом Ради.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відповідність оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя від 06 червня 2017 року №1398/0/15-17 критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя, третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 лютого 2018 року.

Головуючий суддя Л.Л. Мороз

Судді Я.О. Берназюк

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

М.І. Гриців