Справа № 826/8974/17
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2017-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13 грудня 2017 року 10:31 год. №826/8974/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А.,

за участю секретаря судового засідання Вовк І.Р.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кухаревської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУ НП у м. Києві) про визнання протиправним і скасування наказу у частині, поновлення на роботі, стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У липні 2017р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 27.07.2017, просить:

1) скасувати наказ ГУ НП в м. Києві від 23.06.2017 №631 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції;

2) зобов'язати ГУ НП в м. Києві поновити позивача на посаді начальника сектору Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві (Оболонське УП ГУ НП у м. Києві) з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано незаконністю звільнення позивача із займаної посади, оскільки всупереч ст. 49-2 КЗпП України і ч. 1 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" відповідач не попередив позивача про наступне звільнення за два місяці до такого звільнення, а також не запропонував позивачу іншу роботу (посаду). Позивач стверджує, що при скороченні штатів від мав переважне право на залишенні на роботі, як працівник з високою кваліфікацією і продуктивністю праці та у зв'язку з перебуванням на утриманні двох дітей та дружини. Також позивач зазначає про те, що всупереч ст. 116 КЗпП України відповідач у день звільнення позивача не провів повний розрахунок, а також не здійснив відповідний запис у трудовій книжці.

Представник відповідача Кухаревська Н.О. подала письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову, стверджуючи про правомірність звільнення пози- вача відповідно до ст. 77 Закону України "Про національну поліцію". У своїх запереченнях представник відповідача стверджує про те, що позивач був попереджений про наступне звільнення і відповідач не мав можливості запропонувати йому іншу посаду, яка відповідає його кваліфікації, отже скорочення проведено з дотриманням встановленої процедури.

У додаткових запереченнях представник відповідача Кухаревська Н.О. зазначає про те, що позивачем не подавався рапорт про проходження службу в поліції на іншій посаді, а також про те, що позивачем була отримання вихідна допомога при звільненні. Представник відповідача вважає, що дані обставини є істотними і свідчать про небажання позивача бути призначеним на іншу посаду, відсутність його згоди на переведення на іншу посаду та фактичну згоду на звільнення.

Під час судового розгляду справи позивач та його представник ОСОБА_1 підтримали позов, просили його задовольнити.

Представник відповідача Кухаревська Н.О. не визнала позов, просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача і представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Із 07.11.2015 позивач проходив службу на посаді начальника сектору Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, спеціальне звання "підполковник поліції", на підставі наказу ГУ НП у м. Києві від 07.11.2015 №47 о/с та відповідно до п.п. 9-12 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію".

Наказом ГУ НП у м. Києві від 06.05.2016 №407 о/с на підставі п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" позивача було звіль-нено зі служби в поліції з 06.05.2016.

Проте, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2017 у справі №826/7906/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністратив-ного суду від 13.04.2017, зазначений наказ у частині звільнення позивача визнано протипра-вним і скасовано, поновлено позивача на посаді начальника сектору Оболонського УП ГУ НП у м. Києві та зобов'язано відшкодувати йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 07.05.2016 по 14.02.2017.

Наказами ГУ НП у м. Києві від 20.03.2017 №254 о/с та від 29.05.2017 №510 о/с відповідачем виконано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.02.2017 у справі №826/7907/16 про поновлення позивача та про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

23 червня 2017р. відповідачем прийнято наказ №631 о/с, копія витягу з якого наявна у справі (а.с. 25), про звільнення позивача зі служби в поліції з 23.06.2017 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Дані обставини підтверджуються поясненнями сторін, матеріалами справи і ніким не заперечувалися під час розгляду справи. Водночас оспорюваними є обставини попере-дження позивача про наступне звільнення та пропозиції іншої роботи (посади).

Як зазначено в наказі від 23.06.2017 №631 о/с, підставою його прийняття є накази Національної поліції України від 24.02.2016 №164 дск "Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві", ГУ НП у м. Києві від 17.03.2016 №6 дск "Про організаційно-штатні зміни в ГУ НП у м. Києві" та попередження ОСОБА_3 про можливе наступне вивільнення із займаної посади від 23.03.2017.

Згідно з наявною у справі копією листа Управління кадрового забезпечення ГУ НП у м. Києві від 03.11.2017 №110-аз/125/26/01-2017, посада начальника сектору Оболонського УП ГУ НП у м. Києві існувала з 06.11.2015 до 17.03.2016 у тимчасовому штаті ГУ НП у м. Києві, зміни до штатного розпису в даний період не вносились. Зазначена посада була скорочена наказом Національної поліції України від 24.02.2016 №164 дск та наказом ГУ НП у м. Києві від 17.03.2016 №6 дск "Про організаційно-штатні зміни в ГУ НП у м. Києві".

Позивач заперечує факт оголошення йому попередження 23.03.2017, про яке зазначе- но в наказі. Як зазначив позивач у позовній заяві і підтвердив у своїх поясненнях під час судового засідання, попередження йому запропонував підписати начальник відділу кадрів Пуденко Р.О. 05.06.2017.

На підтвердження того, що його не було попереджено за два місяці до звільнення, позивач надав суду копію попередження (а.с. 24). Згідно з копією даного попередження, у ньому зазначено про те, що у зв'язку зі зміною в організаційній структурі поліції, структур-них підрозділах ГУ НП у м. Києві, а також на виконання наказів Національної поліції України від 24.02.2016 №164 дск "Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві", ГУ НП у м. Києві від 17.03.2016 №6 дск "Про організаційно-штатні зміни в ГУ НП у м. Києві" позивача попереджено про можливе наступ-не вивільнення із займаної посади із 17.05.2016 згідно з п. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України та п. 4 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України "Про Національну поліцію". Дане попередження адресовано персонально позивачу, оскільки в ньому записано прізвище, ім'я та по батькові позивача, його посада і звання, місце реєстрації та місце фактичного проживання позивача. Також у графі "Попере-дження оголошено" наявний підпис позивача і запис від руки "05.06.2017". Прізвищ та ініці-алів, а також підписів інших осіб, які оголосили позивачу попередження, останнє не містить.

Представник відповідача не надала суду доказів оголошення позивачу попередження про звільнення 23.03.2017, про яке зазначено в оскаржуваному наказі, і не спростувала зазначених позивачем обставин того, що попередження було оголошено 05.06.2017.

Таким чином, на підставі пояснень позивача і копії наданого ним попередження, судом встановлено, що у зв'язку зі зміною в організаційній структурі ГУ НП у м. Києві і його структурних підрозділах, зокрема скороченням посади начальника сектору Оболонсь-кого УП ГУ НП у м. Києві, позивача було попереджено про можливе звільнення 05.06.2017.

Посилання позивача на те, що дане попередження не має юридичного значення, бо не було підписано посадовими особами ГУ НП у м. Києві суд відхиляє, оскільки факт здійс-нення 05.06.2017 попередження про наступне звільнення позивача визнається останнім. Посилання позивача на те, що на час складення попередження не було наказу про звіль-нення позивача, суд відхиляє, як такі, що суперечать змісту процедури попередження, яка попереджає про можливе наступне звільнення, а не про сам факт звільнення.

Позивач заперечує факт пропозиції відповідачем йому будь-якої іншої роботи (посади) і, відповідно, факт своєї відмови від пропозиції.

Представник відповідача, зазначаючи у своїх запереченнях, що позивачу пропонува-лися інші вакантні посади, але він відмовився, не зазначила суду і не надала відповідних доказів, які б підтверджували дані факти і спростовували твердження позивача.

Таким чином, на підставі пояснень позивача судом встановлено, що відповідач не пропонував йому іншу роботу (посаду) в ГУ НП у м. Києві чи структурних підрозділах.

Щодо отримання копії оскаржуваного наказу від 23.06.2017 №631 о/с (витягу з нього), то, як стверджує позивач у позовній заяві та у своїх поясненнях, 30.06.2017 підполковник поліції ОСОБА_5 запропонував позивачу підписати акт про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення та надав позивачу витяг з наказу, копія якого додана позивачем до позовної заяви (а.с. 25); копія наказу про звільнення не надавалася.

Позивач надав суду копію акта про відмову ознайомлення з наказом про звільнення від 30.06.2017 (а.с. 26), з якої вбачається, що даний акт складено і підписано начальником Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 у присутності заступника начальника управління - начальника кримінальної поліції ОСОБА_5. Також з копії цього акта вбачається і підтверджується поясненнями позивача, що він ознайомився з актом 30.06.2017 і зробив в акті наступний запис: "звільнення вважаю незако-нним; попередження від 23 березня 2017 року про можливе скорочення я не підписував".

Представник відповідача не спростувала зазначених позивачем обставин того, що витяг з наказу про звільнення позивача отримано останнім 30.06.2017.

Таким чином, на підставі пояснень позивача і наданої ним копії акта судом встанов-лено, що з витягом з наказу про своє звільнення позивач ознайомився 30.06.2017.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_6 був відсутній під час пропозиції ОСОБА_5 30.06.2017, а також на надану позивачем суду копію листа Прокуратури м. Києва від 15.11.2017 №17/2/3-265-17, згідно з яким Прокуратурою міста Києва 14.11.2017 внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомості за №0001423 за фактом можливих неправомірних дій окремих працівників Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (Використання завідомо підробленого документа), з приводу чого проводиться досудове розслідування, суд відхиляє, оскільки дані обставини не впливають на факт повідомлення 30.06.2017 позивачу про рішення про його звільнення і ознайомлення з витягом з наказу, що визнається сторонами.

Спірні правовідносини виникли у сфері проходження публічної служби і стосуються правомірності звільнення позивача зі служби в поліції у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Як визначено у п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію України" (далі - Закон №580), поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

У статті 68 Закону №580 передбачено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення (ч. 1).

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з ура-хуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службо-вих обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звіль-нення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті (ч. 2).

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону (ч. 3).

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства (ч. 5).

Скорочення штатів або проведенням реорганізації відповідно до ст. 65 Закону №580 є підставою переміщення поліцейських, яке здійснюється на рівнозначні посади або на поса-ди, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський (у разі неможливості призначення на рів-нозначну посаду).

Частина 2 ст. 68 Закону №580 передбачає можливість призначення поліцейського, посада якого скорочена, за його згодою на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, устано-ві) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції. Однак дана норма не врегульовує питання здійснення пропозиції поліцейському, посада якого скорочена, іншої посади в органі поліції.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, яка викладена зокрема у постанові від 17.02.2015 №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи відсутність правового регулювання процедури здійснення поліцейсь-кому, посада якого скорочується, пропозиції переведення на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції Законом №580, а також беручи до уваги те, що відповідач, здійснюючи попередження про можливе наступне звільнення позивача, послався у своєму попередженні на ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України.

Згідно з п. 1 ч. 1 і ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстави скорочення штатів допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, що кореспондується з ч. 1 ст. 68 Закону №580, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Частиною 2 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Враховуючи положення ст. 65, ч. 2 ст. 68 Закону №580 у взаємозв'язку із положення-ми ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, а також, беручи до уваги висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 10.03.2015 у справі №21-52а15, суд зазначає, що власник (уповноважений ним орган) одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакан-тні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто на роботодавця покладено обов'язок щодо вжиття заходів до переведення працівника за його згодою на іншу роботу задля максимально можливого сприяння у збереженні роботи такого працівника.

Як вбачається із фактичних обставин цієї справи, посада, яку обіймав позивач до свого звільнення, підлягала скороченню, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний був персо-нально письмово попередити позивача про можливе наступне звільнення за два місяці до такого звільнення, а також запропонувати позивачу іншу роботу (посаду), яка відповідає його кваліфікації, рівнозначну або нижчу ніж та, на якій перебував позивач (у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду).

Судом встановлено, що позивача персонально попереджено про можливе наступне звільнення 05.06.2017, тобто лише за 18 днів до звільнення, а не за два місяці. Також судом встановлено, що відповідачем не здійснювалася пропозиція позивачу переведення на іншу роботу (посаду), з урахуванням наявних вакансій і кваліфікації позивача, а позивач не висловлював свою згоду чи відмову на переведення.

Встановлені судом обставини є істотними і мають значення для вирішення справи, оскільки вказують на порушення відповідачем вимог ч.ч. 1, 2 ст. 68 Закону №580, ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивача і дають підстави для висновку про незаконність звільнення останнього, адже відповідачем не доведено неможливість працевлаштування позивача в органах поліції після скорочення посади, яку він обіймав, з чим ч. 3 ст. 68 Закону №580 пов'язує звільнення на підставі п. 4 ч. 1 с. 77 цього Закону.

Заперечення представника відповідача про те, що відповідач не мав можливості за-пропонувати позивачу іншу посаду, яка відповідає його кваліфікації, суд відхиляє, оскільки, крім усних тверджень представника відповідача, відповідних доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. З пояснень позивача і представника відповідача та з наявних у справі матеріалів, судом не вбачається вжиття відповідачем будь-яких заходів, спрямованих на можливе працевлаштування позивача в поліції, у зв'язку із скороченням посади, яку він обіймав.

Заперечення представника відповідача про те, що позивачем не подавався рапорт про проходження службу в поліції на іншій посаді, а також про те, що позивачем була отримана вихідна допомога при звільненні, що, на думку представника відповідача, свідчить про неба- жання позивача бути призначеним на іншу посаду, відсутність його згоди на переведення на іншу посаду та фактичну згоду на звільнення, суд відхиляє як помилкові, оскільки представ- ник відповідача необґрунтовано перекладає обов'язки суб'єкта владних повноважень (робо- тодавця) на позивача. Так, поліцейський може ініціювати питання про своє переведення на іншу посаду, однак, у контексті обставин даної справи, неподання позивачем рапорту про проходження служби на іншій посаді не звільняє відповідача від обов'язку належного повідомлення позивача про можливе наступне звільнення у зв'язку із скороченням посади і не може свідчити про відмову позивача від переведення на іншу посаду, оскільки будь-яка пропозиція йому не надходила. Під час судового засідання позивач неодноразово зазначав, що бажав і бажає продовжити службу в органах поліції, тому зазначені представником відповідача обставини не можуть свідчить про згоду позивача на своє звільнення.

Враховуючи, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю, передба- ченою ч.ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, є захист від незаконного звільнення, суд дійшов висновку, що позивача звільнено без законної підстави, чим порушено його право на працю.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави <...> праців-ник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність наказу ГУ НП у м. Києві від 23.06.2017 №631 о/с в частині звільнення позивача і про скасування даного наказу в оскаржуваній частині.

Зважаючи на незаконність звільнення позивача та виходячи із змісту позовних вимог, останній підлягає поновленню на посаді, з якої був незаконно звільнений, - начальника сектору Оболонського УП ГУ НП у м. Києві з 24.06.2017. Скорочення посади, яку обіймав позивач перед звільненням, не є перешкодою для її введення (відновлення) з метою належ-ного і ефективного захисту порушеного права позивача на працю. Належним способом виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді є включення до штатного розпису на підставі рішення суду відповідної посади та видання наказу. При цьому, суд зазначає, що не наділений повноваженнями вирішувати в рамках даної справи питання про поновлення позивача на іншій рівнозначній посаді або нижчій ніж та, яку він обіймав, перед звільненням, оскільки дана процедура є похідною, вимагає відповідного волевиявлення обох сторін і такими повноваженнями наділений відповідач, який зобов'язаний вчинити дії, в тому числі пропонування посади, на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про понов- лення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу згідно з Механізмом здійснення розрахунку, визначеного Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 №100, суд враховує також правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постановах від 25.05.2016 №6-511цс16 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/58074094) і від 21.09.2017 №334/290/15-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/69260773), про те, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законодавством не передбачено жодних підстав для зменшення його розміру за певних обставин. У зв'язку з цим, суд не враховує отриманий позивачем після свого звільнення дохід за іншим місцем роботи як підставу для зменшення розміру належного позивачу середньомісячного заробітку.

Згідно з довідкою ГУ НП у м. Києві від 06.03.2017 №458 про доходи заробітна плата позивача склала: за березень 2016р. - 7250 грн., за квітень - 7250 грн. Згідно з наявною у справі копією листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП у м. Києві від 17.10.2017 №68аз/125/30/01-2017, середньомісячний заробіток позивача (без вирахування податків) становив 7250 грн. У справі відсутня довідка про розмір заробітної плати позивача за два місяці, які передували звільненню, однак проти вказаного середньомі-сячного заробітку у розмірі 7250 грн. сторони під час розгляду справи не заперечували, тому при здійсненні розрахунку, суд виходив із 7250 грн.

Також, оскільки режим служби позивача не передбачав вихідних днів, до уваги судом береться календарна кількість днів у відповідний період - 61 день, відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 238 грн. (14500 грн./61 день).

Відповідно до ст. 77 Закону №580 днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (ч. 2). День звільнення вважається останнім днем служби (ч. 3).

Період, за який позивачу необхідно здійснити виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починається з першого дня після звільнення і займаної посади, - з 24.06.2017 по день прийняття рішення суду про поновлення позивача на роботі - 13.12.2017, який становить 173 дні.

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 41174 грн. (238 грн. х 173 дні), який підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо інших обставин, на які посилається позивач у позовній заяві, а саме несвоє-часний і неповний розрахунок відповідача з позивачем при звільненні його у травні 2016р., неналежне оформлення відповідачем трудової книжки, то суд не бере їх до уваги, оскільки дані обставини не стосуються предмету справи, яка розглядається. Суд роз'яснює позивачу, що він не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітку, водночас дана позовна заява таких вимог не містить.

У відповідності до п.п. 2-3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, а також про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, постанову в частині поновлення позивача на посаді начальника сектору Обо-лонського УП ГУ НП у м. Києві з 24.06.2017 та в частині стягнення з ГУ НП у м. Києві суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця слід допустити до негайного виконання.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" присудження судового збору на його користь судом не здійснюється, натомість про понесення інших судових витрат позивач суд не повідомляв.

Керуючись ст.ст. 69-71, 79, 86, 158-163, 256 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_3.

2. Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 23.06.2017 №631о/с у частині звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції.

3. Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника сектору Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з 24.06.2017.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.06.2017 по 13.12.2017 у розмірі 41174 грн. (сорок одна тисяча сто сімдесят чотири гривні) без врахування утриманих податків та інших обов'язкових платежів.

5. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника сектору Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії її повного тексту.

Суддя Д.А. Костенко