Справа № 826/3993/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 грудня 2017 року № 826/3993/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакпрінт»

до

Головного управління ДФС у місті Києві

про

визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пакпрінт» (далі – позивач, ТОВ «Пакпрінт») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у місті Києві (далі – відповідач), у якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2016.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2016 відкрито провадження та призначено судове засідання.

У зв'язку з припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якого перебувала адміністративна справа, справу було повторно розподілено між суддями.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Григоровича П.О.

Враховуючи зазначене, ухвалою суду від 18.05.2017 справу прийнято до провадження суддею Григоровичем П.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач невірно визначив дату надходження імпортного товару за контрактами №91 від 22.02.2012 та №104 від 08.04.2014 помилково вважаючи такою датою дату вантажної митної декларації, а не фактичне надходження товару на митну територію України, що засвідчується штампом «під митним контролем». Крім того, позивач вказав на те, що в акті перевірки відповідач необґрунтовано посилається на законодавство, яке не набрало чинності станом на дату здійснення попередньої оплати за контрактом №91 від 22.02.2012. За наведених обставин позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та просить його скасувати.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування правомірності висновків контролюючого органу та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення посилався на отримання листів від ПАТ «ПриватБанк», які свідчать про порушення строків розрахунків при проведенні імпортних операцій. Відповідач зазначив, що в ході перевірки встановлено надходження товару на територію України з пропущенням законодавчо встановлених строків. Вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним.

В судове засідання 27.06.2017 представник відповідача не з’явився про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу відповідача надійшли листи від ПАТ «ПриватБанк» №Г-31.0.0.0/1-1519 від 04.03.2015 та № Г-31.0.0.0/1-2449 від 03.04.2015 про виявлені факти порушення ТОВ «Пакпрінт» валютного законодавства (а.с. 76-77 Т.І).

Відповідачем проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «Пакпрінт» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічними імпортними контрактами від 08.04.2014 №104 та від 22.02.2012 №91, згідно вищезазначених листів ПАТ «ПриватБанк». За результатами перевірки складено акт від 12.02.2016 №43/26-15-13-06-03/34343964, згідно висновків якого, встановлено порушення статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме: несвоєчасне надходження товару на суму 6000,00 дол. США за імпортним контрактом від 08.04.2014 №104 та несвоєчасне надходження товару на суму 6610,00 дол. США за імпортним контрактом від 22.02.2012 №91.

На підставі акта перевірки від 12.02.2016 №43/26-15-13-06-03/34343964 відповідач виніс податкове повідомлення-рішення форми «У» від 29.02.2016 №002771306, яким нарахована пеня за порушення терміну розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 15 052,12 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням від 13.05.2016 № ТОВ «Пакпрінт» оскаржило його до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що між ТОВ «Пакпрінт» (Покупець) та компанією «SHANGHAI YONGGUAN ADHESIVE PRODUCTS CO.,LTD» (Китай) (Продавець) укладено імпортний контракт №91 від 22.02.2012 (далі – контракт №91).

ТОВ «Пакпрінт», на виконання вказаного контракту, здійснило попередню оплату на загальну суму 73 600,80 дол.США, граничний термін надходження товару на суму 6610,00 дол.США – 17.02.2015.

Також, між ТОВ «Пакпрінт» (Покупець) та компанією «SIDIKE NEW MATERIALS (JIANGSU) CO.,LTD» (Китай) (Продавець) укладено імпортний контракт №104 від 08.04.2014 (далі – контракт №104).

ТОВ «Пакпрінт», на виконання вказаного контракту, здійснило попередню оплату на загальну суму 45 002,55 дол. США, граничний термін надходження товару на суму 6000,00 дол.США – 03.03.2015.

У відповідності до частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (частина 4 статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

Реалізуючи надане приведеною статтею право, правлінням Національного банку України 16.11.2012 прийнято постанову №475 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» (далі - Постанова №475), якою встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Крім того, аналогічні положення містяться в постановах правління Національного банку України від 20.08.2014 №515, від 20.11.2014 №734, від 01.12.2014 №758, від 03.03.2015 №160 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України».

ТОВ «Пакпрінт» вказує на те, що в акті перевірки від 12.02.2016 №43/26-15-13-06-03/34343964 відповідач послався на постанови Національного банку України, які не набрали чинності станом на дату здійснення платежу за контрактом №91 (19.11.2014), а тому, на думку позивача, до цього платежу мав застосовуватись термін у 180 календарних днів.

Суд відхиляє вказані доводи позивача, оскільки станом на 19.11.2014 діяли постанови Національного банку України №745 та №515, згідно яких встановлено строк для імпортних операцій у 90 календарних днів, а не зазначення відповідачем в акті перевірки даних постанов, не може бути підставою для застосування терміну 180 календарних днів.

Стосовно дати імпорту товару за контрактами №91 та №104, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 14 статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» імпорт (імпорт товарів) - це купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України розташованими за її межами.

Моментом здійснення імпорту, відповідно до абзацу 38 статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», є момент перетину товаром митного кордону України або переходу прав власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Митного кодексу України визначено, що ввезення товарів і транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів і транспортних засобів за межі митної території України - це сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України у відповідному напрямку.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 321 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом. У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України. Перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Поняття «перетин товаром митного кордону України» та «пропуск через митний кордон України» не є тотожними та обов'язковими для врахування при вирішенні питання визначення дати імпорту, оскільки товари, що переміщуються через митний кордон України, крім митного контролю, можуть підлягати санітарно-епідеміологічному, ветеринарному, фітосанітарному, радіологічному, екологічному контролю та контролю за переміщенням культурних цінностей.

Вантажна митна декларація, в свою чергу, не є єдиним документом, виключно яким засвідчується факт та дата переміщення товарів через митний кордон України.

Підставою для переміщення вантажу через митний кордон України в режимі імпорту є наявність товаросупровідного документа на вантаж, проставлення на якому відтиску штампа «Під митним контролем» з відповідною датою засвідчує факт і дату перетину митного кордону України.

Враховуючи викладене, імпортований за контрактом №91 товар надійшов на територію України 25.02.2015, що підтверджується відтиском штампа «Під митним контролем» Південної митниці на товаросупровідних документах (коносамент від 03.01.2015) (а.с. 27 Т.І).

Імпортований за контрактом №104 товар надійшов на територію України 26.03.2015, що підтверджується відтиском штампа «Під митним контролем» Південної митниці на товаросупровідних документах (міжнародна товарно-транспортна накладна №3128/1 та коносамент) (а.с. 29, 30 Т.І).

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, що висловлені у постановах від 16.01.2012 №21-412а11 та від 04.07.2011 № 21-136а11. Також вказана правова позиція неодноразово висловлювалась у судових рішеннях Вищого адміністративного суду України, зокрема від 15.03.2017 К/9991/40890/12, від 12.07.2016 №К/800/9594/16, від 28.01.2016 К/800/27436/15, від 06.04.2016 К/9991/1108/12, від 18.02.2016 К/800/1502/13, від 29.06.2016 К/800/19259/13.

Таким чином, визначення відповідачем дати імпорту товару за контрактом №91 та №104 на підставі дати вантажної митної декларації від 26.02.2015 та 27.03.2015 відповідно, є помилковими.

Отже, товар за контрактом №91, оплачений 19.11.2014 надійшов на територію України 25.02.2015, тобто з порушенням граничного терміну на 8 календарних днів; товар за контрактом №104, оплачений 02.12.2014 надійшов на територію України 26.03.2015, тобто з порушенням граничного терміну на 23 календарних дня, а не 9 та 24 календарних дні, як зазначив відповідач.

Посилання позивача на коносамент від 22.02.2015 суд відхиляє, оскільки у ньому зазначені інші відправник та отримувач товару, з огляду на що він не може бути доказом надходження товару за контрактами №91 та №104.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Згідно розрахунку пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності за результатами перевірки відповідач нарахував ТОВ «Пакпрінт» пеню на загальну суму 10 269,19 грн. за прострочення на 24 календарні дні по контракту №104, тобто 427,88 грн. за кожен день прострочення, а також пеню на загальну суму 4782,94 грн. за прострочення на 9 календарних днів по контракту №91, тобто 531,44 грн. за кожен день прострочення.

Оскільки кількість днів порушення граничного строку надходження товару відрізняється від кількості днів, за які відповідачем нарахована пеня у податковому повідомленні-рішенні від 29.02.2016 №, то останнє підлягає скасуванню в частині нарахування пені на суму 959,32 грн., в тому числі за один календарний день по контракту №104 - 427,88 грн. та один календарний день по контракту №91 - 531,44 грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві № від 29.02.2016 в частині нарахування пені у розмірі 959,32 грн. (дев’ятсот п’ятдесят дев’ять гривень 32 коп.).

3. В решті позову – відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакпрінт» () понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 87,78 грн. (вісімдесят сім гривень 78 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя П.О. Григорович