Справа № 806/964/17
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м.Житомир справа № 806/964/17

категорія 6.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання - Ткачук А.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної реєстрації Житомирської районної адміністрації, треті особи: ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рентзем", державний реєстратор Малинівської сільської ради Малинського району ОСОБА_5, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6, про зобов'язання скасувати рішення № 29346359 від 20.04.2016 та № 29595600 від 13.05.2016,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов'язати Відділ державної реєстрації Житомирської районної адміністрації скасувати рішення Державного реєстратора Малинського районного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_5, індексний номер 29346359 від 20.04.2016 щодо реєстрації за ОСОБА_4 права власності на майно (Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20) та рішення приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6, індексний номер 29595600 від 13.05.2016 щодо державної реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю "Рентзем" права власності на майно (Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20). В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 указувала, що державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення) за ОСОБА_4, загальною площею 8710,6 кв.м, та подальшу перереєстрацію цього майна за ТОВ "Рентзем" було здійснено з грубим порушенням вимог законодавства, зокрема Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме проведено не на підставі документів, визначених у цих нормативних актах.

Ухвалою суду від 24 квітня 2017 року за вказаним позовом відкрито провадження у адміністративній справі, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

16.05.17 у зв'язку з неявкою позивача та її представника судове засіданні в справі відкладено.

Ухвалою суду від 19.06.17 задоволено заяву позивача та зупинено провадження в справі до надходження реєстраційної справи щодо об'єкта нерухомого майна.

09 листопада 2017 року провадження в справі поновлено та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні, 28.11.17, постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи - ТОВ "Рентзем" про закриття провадження в справі. Оголошено перерву в судовому розгляді справи та визнано обов'язковою явку представника відповідача в судове засідання.

Ухвалою суду від 19.12.2017 відкладено розгляд справи та призначено нове судове засідання в справі на 17 січня 2018 року.

17 січня 2018 р. представником третьої особи - ТОВ "Рентзем" подано клопотання про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. Ухвалою суду в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позові.

Представник третьої особи - ТОВ "Рентзем" у судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача, третя особа та представники третіх осіб - Державний реєстратор Малинівської сільської ради Малинського району ОСОБА_5 та приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6 до суду не прибули, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Відділ державної реєстрації Житомирської районної адміністрації та приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6 направили до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з таких підстав.

Установлено, що 20 квітня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5, Малинське районне управління юстиції, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29346359. Цим рішенням проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: Житомирська обл., Житомирський район, с. Вереси, вул. Перемоги, 13Б, за ОСОБА_4. Відкрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна.

На підставі рішення від 20.04.16 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна з реєстраційним номером 20 внесено запис про право власності 14253271.

13 травня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ОСОБА_6, Житомирський міський нотаріальний округ Житомирської області, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29595600, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення з реєстраційним номером 20, що розташоване за адресою: Житомирська обл., Житомирський район, с. Вереси, вул. Покровська, 13Б, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Рентзем".

Інформація про право власності відображена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом внесення запису про право власності 14500692.

Нерухомим майном, загальною площею 8710,6 кв.м., розташованим за адресою: Житомирська обл., Житомирський район, с. Вереси, вул. Перемоги, 13Б, є: хмелекомбайни, зерносклад, конюшня, АВМ, КЗС, вага 30 тон, зварюваний цех, механічна майстерня, диспетчерська, нові гаражі, піднавіс для техніки, кузня, виділені в натурі власнику майнового сертифікату серії ЖИ-6 № 330045 ОСОБА_4 з майна колишнього КСП "Вереси".

Дані обставини підтверджені матеріалами реєстраційної справи щодо майна з реєстраційним номером 20, а також документами, оформленими під час проведення реєстрації прав щодо вказаного об'єкта нерухомого майна приватним нотаріусом ОСОБА_6.

ОСОБА_3, яка на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай від 29.12.2014 серії ЖИ-6 № 335362 є співвласником майна реформованого КСП "Вереси" на загальну суму 13145 грн, або 0,062 %, вважає, що державну реєстрацію права власності на майно, а саме нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Перемоги, 13-Б, загальною площею 8710,6 кв.м., проведено не на підставі документів, визначених у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, звернулася до суду з позовом до Відділу державної реєстрації Житомирської районної адміністрації про зобов'язання скасувати рішення № 29346359 від 20.04.2016 та № 29595600 від 13.05.2016.

З'ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний нею спосіб, суд ураховує наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) було закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції з 15.12.2017, яка діє на момент розгляду та вирішення справи, далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 2 КАС України, встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У пункті 8 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України).

При цьому слід наголосити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень (відповідачем) порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Підставами для визнання протиправними дій чи скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив ці дії чи прийняв рішення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відтак, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У контексті наведеного суд ураховує, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), у розумінні ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV, - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Організаційну систему державної реєстрації прав, згідно зі ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (як у редакції, чинній на момент винесення рішень № 29346359 від 20.04.2016 та № 29595600 від 13.05.2016, так і у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом, далі - Закон № 1952-IV), становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб'єкти державної реєстрації прав:

виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

акредитовані суб'єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Повноваження суб'єктів державної реєстрації прав, до яких належить відповідач - Відділ державної реєстрації Житомирської районної адміністрації, визначені у статті 9 Закону № 1952-IV.

Так, у частині першій цієї статті згаданого Закону визначено, що до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить:

1) забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ.

2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1952-IV, державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Статтею 11 Закону № 1952-IV встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 37 Закону № 1952-IV, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону № 1952-IV, Міністерство юстиції України розглядає скарги: на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги: на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора; на дії або бездіяльність суб'єктів державної реєстрації прав. Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі (абз. 1 ч. 5 ст. 37 Закону № 1952-IV).

За змістом частини 6 статті 37 вказаного Закону, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: відмову у задоволенні скарги; задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про, зокрема: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ", "д" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України. У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги. Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 37 Закону № 1952-IV, порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України. Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Згідно зі ст. 37-1 Закону № 1952-IV, контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав. За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:

1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав;

4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;

5) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації прав.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що відповідач не наділений повноваженнями щодо скасування рішень державних реєстраторів та/або функціями контролю відносно державних реєстраторів, за результатами здійснення яких він може приймати рішення про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Водночас суд звертає увагу на те, що позивач не вказала в позові жодних обставин бездіяльності Відділу державної реєстрації Житомирської районної адміністрації, якою порушено її права, свободи чи інтереси в сфері публічно-правових відносин при здійсненні відповідачем владних управлінських функцій, внаслідок визнання якої протиправною суд міг би зобов'язати відповідача вчинити дії, які просить ОСОБА_3.

Під час судового розгляду справи представником позивача жодних доказів порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача у сфері державної реєстрації прав наведено не було та до суду не надано.

Разом з цим, суд відмічає, що саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і внесення записів до Державного реєстру прав є рішеннями та діями державного реєстратора як суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до адміністративного суду у розумінні наведених норм КАС України.

Проте, ОСОБА_3 позовної заяви до Державного реєстратора Малинського районного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_5 та приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_6 як державного реєстратора про визнання протиправними та скасування рішень № 29346359 від 20.04.2016 та № 29595600 від 13.05.2016 до адміністративного суду пред'явлено не було.

Державні реєстратори в даному позові визначені як треті особи, позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів не заявлено.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивач під час звернення до суду обрала неправильний спосіб захисту порушеного, на її думку, права.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання Відділ державної реєстрації Житомирської районної адміністрації скасувати рішення державних реєстраторів № 29346359 від 20.04.2016 та № 29595600 від 13.05.2016 необґрунтованими та такими, що не належать до задоволення.

Отож, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повне судове рішення складене 29 січня 2018 року