Справа № 800/609/16 (800/308/14)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2018 Київ П/9901/101/18 800/609/16 (800/308/14)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т. Г.,

суддів - О. В. Білоуса, Бевзенка В.М., Шарапи В.М., Смоковича М.І.

за участю:

секретаря судового засідання: Головко О.В.

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Гуцала Д.С.

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до Президента України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації про визнання протиправним та скасування указів, поновлення на посаді,-

в с т а н о в и в:

28 травня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до Вищого адміністративного суду України з позовом до виконуючого обов'язки Президента України, Голови Верховної Ради України ОСОБА_7, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- визнати протиправним та скасувати Указ Президента України №478/2014 від 17.05.2014 р. «Про звільнення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації»;

- визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 17.05.2014 року № 479/2014 "Про призначення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації";

- поновити ОСОБА_6 на посаді члена Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації з 17.05.2014 року.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 30 травня 2014 року відкрив провадження у справі.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано Указ Президента України №478/2014 від 17.05.2014 р. «Про звільнення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації» в частині звільнення ОСОБА_6 з посади члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації. Зобов'язано поновити ОСОБА_6 на посаді члена Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації з 17.05.2014 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з того, що Голова Комісії не подавав виконуючому обов'язки Президента України пропозицію про звільнення позивача. Крім того, в оскаржуваному Указі не зазначені конкретні підстави звільнення позивача з посади, передбачені частиною четвертою статті 20 Закону України №1280-IV, статтею 30 Закону України №3723-XII і Кодексом законів про працю України.

Постановою Верховного суду України від 25 жовтня 2016 року скасовано постанову Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2016 року в частині задоволених позовних вимог, а справу в цій частині передано на новий розгляд.

У пункті 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) передбачено, що, з-поміж інших, Вищий адміністративний суд України діє у межах своїх повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом у складі, визначеному цим Законом.

У відповідності з положеннями пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності й Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, Кодекс адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року №2747-IV викладено у новій редакції.

Згідно з пунктом 5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; далі - КАС) позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; <…>.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Президента України встановлено у статті 266 КАС.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що адміністративні справи, зазначені у пунктах 1 - 3 частини першої цієї статті (з-поміж них - справи щодо законності актів, дій чи бездіяльності Президента України), розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п'яти суддів.

Верховний Суд ухвалою від 5 січня 2018 року прийняв до провадження справу № 800/609/16 (800/308/14) за позовом ОСОБА_6 до Президента України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації про визнання протиправним та скасування указів, поновлення на посаді.

Отож, беручи до уваги те, що у справі № П/800/609/16(П/800/308/14) визначено новий склад суду і адміністративне судочинство надалі здійснюватиметься у відповідності з вимогами КАС у редакції цього Кодексу, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, розгляд справи № П/800/609/16(П/800/308/14) почався спочатку.

25 січня 2018 року у судовому засіданні представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він уточнив позовні вимоги щодо дати поновлення позивача на посаді та просив:

- визнати протиправним та скасувати Указ Президента України №478/2014 від 17.05.2014 р. «Про звільнення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації»;

- поновити ОСОБА_6 на посаді члена Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації з 20.05.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний наказ є необґрунтованим та таким, що суперечить ст.30 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII, не містить належних підстав для звільнення позивача, передбачених ст. 20 Закону України "Про телекомунікації" від 18.11.2003 року №1280-IV.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши, що оспорювані Укази Президента України видані в межах повноважень та у спосіб, передбачений статтями 106, 112 Конституції України і статтею 20 Закону України "Про телекомунікації" від 18.11.2003 № 1280-IV. Даним законом не передбачено вимог щодо обов'язкового обґрунтування у відповідному Указі Президента України підстав припинення повноважень членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації.

Крім того, представник відповідача зауважив, що ОСОБА_6 підпадає під визначені у пункті 2 частини першої статті 3 Закону України "Про очищення влади" від 16.09.2014 року №1682-VII критерії, оскільки обіймав посаду члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, у період з 25.02.2010 по 22.02.2014, тому відповідно до частини третьої статті 1 зазначеного закону не може обіймати цю посаду. У разі ухвалення судом рішення про поновлення позивача на посаді така постанова суду носитиме декларативний характер. Вважає, що оспорюваний Указ Президента від 17.05.2014 року №479 "Про призначення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації", виданий виконуючим обов'язки Президента України, Головою Верховної Ради України ОСОБА_7, станом на 22.01.2016 року втратив чинність у зв'язку з виданням Президентом України Указу від 28.07.2014 року №627/2014 "Про призначення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації".

У судовому засіданні представник відповідача уточнений позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, аналогічних тим, які зазначені у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, заперечуючи проти позову, зазначив, що правовідносини, які склалися між позивачем та Президентом України з приводу звільнення позивача з посади члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, за своєю суттю не являються трудовими, а тому на них не розповсюджуються норми Кодексу законів про працю України та Закону України «Про державну службу».

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку відповідно до вимог ст.73-76 КАС України, суд встановив такі обставини.

Указом Президента України від 16.12.2011 №1140/2011 призначено ОСОБА_6 членом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації.

Указом Президента України від 17.05.2014 року №478/2014 на підставі частини першої статті 20 Закону України "Про телекомунікації" та статті 112 Конституції України звільнено із займаних посад Голову Комісії та п'ятьох її членів, в тому числі ОСОБА_6

Указом Президента України від 17.05.2014 року №479/2014 призначено нових Голову та членів Комісії.

Укази Президента України від 17.05.2014 року №478/2014 та від 17.05.2014 року №479/2014 видано виконуючим обов'язки Президента України, Головою Верховної Ради України ОСОБА_7

Згідно із записом у трудовій книжці ОСОБА_6 фактично її звільнено з посади 20.05.2014 року (а.с. 70-71).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1Конституції України Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною першою та другою статті 8 Конституції передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі й мають відповідати їй.

Згідно з частиною другою статті 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За статтею 112 Основного Закону у разі дострокового припинення повноважень Президента України відповідно до статей 108, 109, 110, 111 цієї Конституції виконання обов'язків Президента України на період обрання і вступу на пост нового Президента покладається на Голову Верховної Ради України.

Конституційні повноваження Президента України визначені статтею 106 Конституції України, відповідно до якої Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, що є обов'язковими до виконання на території України.

Оскаржуваний Указ Президента України є нормативним актом індивідуальної дії, а тому має відповідати як Конституції, так і законам України.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Із наведеного слідує, що будь-яка державна служба є публічною службою.

Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу» № 3723-XII (далі - Закон України № 3723-XII).

Згідно з вимогами статті 9 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України.

Законодавець врегулював питання, пов'язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься Закон України "Про телекомунікації" від 18.11.2003 року №1280-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон України №1280-IV).

Питання призначення на посади членів Національної комісії врегульовані статтею 106 Конституції України та статтями 17, 20 Закону № 1280-IV.

Відповідно до частин першої та другої статті 17 Закону України № 1280-IV органом державного регулювання у сфері телекомунікацій є Комісія. Комісія є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Згідно зі статтею 20 Закону № 1280-IV Комісія як колегіальний орган утворюється у складі Голови Комісії та шести членів Комісії, які призначаються на посади та звільняються з посад Президентом України шляхом видання відповідного указу.

Аналогічні норми закріплені в Положенні про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, затвердженому Указом Президента України від 23листопада 2011 року № 1067/2011.

Відповідно, суб'єктом, уповноваженим призначати та звільняти з посад Голову та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, є Президент України.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 20 Закону України №1280-IV Голова Комісії подає Президенту України пропозиції щодо призначення на посади та звільнення з посад членів Комісії.

Судом встановлено, що Голова Комісії не подавав виконуючому обов'язки Президента України таку пропозицію, оскільки одночасно з позивачем був звільнений з посади.

Відповідно до частини четвертої статті 20 Закону України №1280-IV Голова або член комісії може бути звільнений з посади у разі подання заяви про відставку, неможливості виконання обов'язків за станом здоров'я, припинення громадянства України, грубого порушення службових обов'язків, набрання законної сили обвинувальним вироком суду у скоєнні злочину, наявності інших підстав, передбачених законами.

Повноваження Голови або члена Комісії припиняються у разі його смерті, визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Не можуть бути підставами для звільнення Голови або члена комісії набуття повноважень новообраним Президентом України.

Разом з тим, в оскаржуваному Указі Президента України №478/2014 від 17.05.2014 р. не зазначені конкретні підстави звільнення позивача з посади, передбачені частиною 4 статті 20 Закону України №1280-IV, статтею 30 Закону України №3723-XII та КЗпП України.

Згідно з вимогами частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Скасовуючи постанову Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог та направляючи справу на новий розгляд, Верховний суд України зазначив про необхідність з'ясувати питання, ким був підготовлений проект Указу Президента, чи подавалися пояснювальна записка до проекту Указу (за її наявності) з відповідними обґрунтуваннями, довідковий та аналітичний матеріал, проходження проекту Указу та його погодження відповідно до Положення про порядок підготовки та внесення проектів актів Президента України, затвердженого Указом Президента України від 15 листопада 2006 року № 970/2006 з наступними змінами.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2017 року було витребувано в Адміністрації Президента України пояснювальну записку до проекту Указу Президента України «Про звільнення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації» №478/2014 від 17.05.2014 р. , довідковий та аналітичний матеріал до проекту Указу.

Станом на момент розгляду даної справи колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вимоги даної ухвали відповідачем не виконано.

У судовому засіданні, яке відбулось 25 січня 2018 року, представник відповідача зазначила про неможливість надання на розгляд суду вищезазначених матеріалів у зв'язку з їх відсутністю.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що Указ Президента України №478/2014 від 17.05.2014 р. «Про звільнення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації» в частині звільнення ОСОБА_6 з посади члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, а тому підлягає скасуванню.

В частині посилань представника Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації на те, що спірні правовідносини не є трудовими, а тому не регулюються нормами Кодексу законів про працю України, колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч. 5 ст. 20 Закону України №1280-IV Голова та члени національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, керівні працівники та спеціалісти її апарату є державними службовцями.

Таким чином, на члена національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, який є державним службовцем, поширюються підстави припинення державної служби, встановлені статтею 30 Закон України № 3723-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), а саме: у перерахованих в цій статті випадках та на загальних підставах, передбачених Кодексом законів про працю України.

Щодо посилань відповідача та третьої особи на недоцільність задоволення позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_6 на роботі, оскільки на посаду члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах зв'язку та інформатизації, поширюються заборони, встановлені пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про очищення влади», колегія суддів зазначає наступне.

16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про очищення влади», за яким здійснюються заходи щодо проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_8, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Відповідно до ч.3 ст.1 цього Закону протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Пунктом 2 ч.1 ст.3 Закону встановлено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року міністра, керівника центрального органу виконавчої влади, який не входить до складу Кабінету Міністрів України, Голови Національного банку України, Голови Антимонопольного комітету України, Голови Фонду державного майна України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, їх першого заступника, голови або члена національної комісії, що здійснює відповідно державне регулювання природних монополій, державне регулювання у сферах зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг.

Разом з тим, не можна залишити поза увагою той факт, що Закон України "Про очищення влади" від 16.09.2014 року №1682-VII набрав чинності 16.10.2014 року, тобто після видання оскаржуваного Указу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Суд розглядає спір і застосовує нормативно-правовий акт, чинний на час виникнення правовідносин. Моментом, з якого особа вважається поновленою на роботі, є день видання наказу про звільнення.

Отже, аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що Закон України "Про очищення влади" має свої чітко окреслені межі, процедуру застосування та безпосереднього не відноситься до правовідносин, що виникли у даній справі, а тому посилання відповідача на норми даного Закону як на підставу для відмови у задоволенні позову є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до норм ч.4 ст.266 КАС України Верховний Суд за наслідками розгляду справи може визнати акт Президента України протиправним та нечинним повністю або в окремій його частині.

Статтею 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною 3 даної статті встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частина шоста ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом, працівник підлягає поновленню на попередній роботі.

У постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі №6-33цс14 (справа за позовом ОСОБА_9 до Державного управління справами, Керівника Державного управління справами ОСОБА_10, Державного видавництва «Преса України» Державного управління справами про поновлення на роботі) зазначається, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 року по справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11), звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

За змістом ч. 1 ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження" наказ або розпорядження про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника видається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у разі визнання незаконним та скасування акту суб'єкта владних повноважень, відповідно до якого особу було звільнено із займаної посади, ефективних способом захисту та поновлення порушених прав в даному випадку буде поновлення позивача на посаді, з якої її було незаконно звільнено.

Відповідно, враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування Указу Президента України №478/2014 від 17.05.2014 р. «Про звільнення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації» в частині звільнення ОСОБА_6 з посади члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації та поновлення позивача на посаді члена Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації з 20.05.2014 року.

За правилами статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позивач у відповідності до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, правила ст.139 КАС України застосуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_6 до Президента України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації про визнання протиправним та скасування указів, поновлення на посаді - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Указ Президента України №478/2014 від 17.05.2014 р. «Про звільнення Голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації» в частині звільнення ОСОБА_6.

Поновити ОСОБА_6 на посаді члена Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації з 20.05.2014 року.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т. Г. Стрелець

Судді О. В. Білоус

В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа

М.І. Смокович