Справа № 489/1974/17
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 р.м.ОдесаСправа № 489/1974/17

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Кирильчук О.І.
Час та місце ухвалення судового рішення « 15:38», м. Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 14.09.2017р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Вербицької Н.В., Джабурія О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

24.04.2017р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання неправомірними дій щодо прийняття рішення №1/6 від 04.01.2017р. щодо припинення виплати їй пенсії; зобов'язання відновити виплату їй пенсії з 01.01.2017р., з урахуванням індексу інфляції.

Позивач посилається на те, що рішення відповідача щодо припинення виплати їй пенсії з підстав втрати нею паспорту громадянина України не узгоджується з вимогами законодавства, та вона набула право на пенсію за віком у передбаченому законом порядку.

Відповідач проти позову заперечує, вважає спірне рішення про припинення пенсії правомірним, оскільки воно винесено на підставі повідомлення Центрального районного відділу м.Миколаєва Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 06.12.2016р. про визнання паспорту позивача недійним в зв'язку з його втратою та отриманням позивачем паспорту громадянина України для виїзду на постійне місце проживання за кордон.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.09.2017р. позов задоволений частково; визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва від 04 січня 2017 року №1/6 про припинення виплати пенсії; зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області відновити з 01.01.2017р. виплату пенсії за віком ОСОБА_1; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішення, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом першої інстанції при вирішенні справи вимог законодавства, внаслідок чого просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення від 18.10.2000 року (номер пенсійної справи 144092), ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та перебуває на обліку відповідача.

Згідно із відомостями відділу адресно-довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 30.11.2016року, ОСОБА_1 зареєстрованою чи знятою з реєстрації не значиться.

Як вбачається з листа Центрального районного відділу міста Миколаєва Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області від 06.12.2016 року, ОСОБА_1 була документована 19.12.1997 року Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області паспортом громадянина України серії НОМЕР_1. 23.01.2003 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального РВ з питання втрати паспорта серії НОМЕР_1. Замість паспорта вона була документована тимчасовою посвідкою громадянина України 28.01.2003 року №103. Згідно поданої заяви про виїзд на постійне місце проживання до Німеччини та позитивного прийняття рішення, 29.01.2003 року вона здала до відділу тимчасову посвідку №103 від 28.01.2003 року та була знята з реєстраційного обліку. Згідно обліку Центрального РВ в м.Миколаєві УДМС України в Миколаївській області паспорт на ім'я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 19.12.1997 року є недійсним. Тимчасова посвідка №103 від 28.01.2003 року знищена в установленому порядку в 2003 році.

Довідкою від 22.12.2016 року №21073 виданої управлінням Державної міграційної служби України в Миколаївській області повідомлено, що ОСОБА_1 зверталася із клопотанням про оформлення виїзду на постійне проживання до Німеччини, 29.01.2003 року отримала дозвіл, була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон. ОСОБА_1 виписана 04.03.2003 року з адреси: АДРЕСА_1, у зв'язку із виїздом на постійне проживання за кордон.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва від 04.01.2017 року №1/6 на підставі ст. 47 та ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2017 року до з'ясування обставин, із посиланням на вищевказані відомості органів управлінням Державної міграційної служби України щодо відсутності зареєстрованого місця проживання позивача та недійсності паспорта.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог виходячи з наступного.

Так, ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно із частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 (Порядок) заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Наявними матеріалами справи встановлено та визнається сторонами, що пенсія за віком була призначена позивачу в 2000р. у повній відповідності до вимог закону на підставі необхідних документів для призначення пенсії, в тому числі з наданням ОСОБА_1 паспорту громадянина України.

При цьому, встановлення факту недійсності паспорта громадянина України не передбачено будь-яким законом, як підстава для припинення виплати пенсії. Статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок виплати пенсії та тимчасового припинення чи обмеження її розміру для окремих категорій осіб, до яких позивач не належить.

Крім того, недійсність паспорту позивача від 19.12.1997 року не впливає на її конституційне право щодо пенсійного забезпечення, оскільки обставини втрати та недійсності паспорту виникли в 2003р. після призначення пенсії в 2000р.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія