Справа № 806/2886/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
ПОСТАНОВА

іменем України

"31" січня 2018 р. Справа № 806/2886/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

представників сторін, третьої особи:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Малинського районного управління юстиції Житомирської області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання дій протиправними, скасування постанови та акту , -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Малинського районного управління юстиції в Житомирській області протиправними;

- скасувати постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, винесену від 28.09.2017 року, яка винесена старшим державним виконавцем Малинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_5 у виконавчому провадженні №50401996;

- скасувати акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, винесену від 28.09.2017 року, яка винесена старшим державним виконавцем Малинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_5 у виконавчому провадженні №50401996.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_3 зазначив, що державний виконавець порушив процедуру такої передачі, яка зазначена у п.8 ст.61 ЗУ "Про виконавче провадження", а саме: у частині внесення на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби протягом 10 днів різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню за виконавчим документом у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно. В оскаржуваній постанові державним виконавцем не зазначено, що стягувач ОСОБА_4 сплатила різницю між вартістю 1/2 частини квартири вартістю 166574,80 грн. та сумою стягнення 150000,00 грн., яку вона повинна була внести протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Сума різниці складає 16574,80 грн. та мала бути сплачена максимум до 21.09.2017 року. Тобто, на думку позивача, державним виконавцем не було здійснено усіх необхідних дій, які передбачені законодавством та винесено протиправну постанову. Крім того, державний виконавець не дотримався процедури передачі майна стягувачу згідно з ст.61 ЗУ "Про виконавче провадження" та склав на підставі оскаржуваної постанови протиправний акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.11.2017р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові. На думку скаржника, постанова державний виконавець порушив процедуру передачі майна стягувачу , оскільки відповідно до довідки Малинського управління державної казначейської служби України в Житомирській області кошти від ОСОБА_4 на рахунок Малинського РВДВС з 21.08.2017р. по 09.11.2017р. не надходили.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2015 року Малинський районний суд Житомирської області виніс вирок, залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27.01.2016 року (а.с.25-27), у справі №283/1810/15-к, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.286 КК та ч.1 ст.135 КК України до позбавлення волі та стягнуто з засудженого на користь: ОСОБА_6 57462,30 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 150000 грн. в рахунок завданої моральної шкоди; ОСОБА_4 150000 грн. завданої моральної шкоди; ОСОБА_7 100000 грн. завданої моральної шкоди.

Після набрання вироком суду законної сили у справі №283/1810/15-к Малинським районним судом Житомирської області видано виконавчі листи №283/1810/15-к на його виконання (а.с.28-30).

Вказані виконавчі листи стягувачами було подано на виконання до Відділу державної виконавчої служби Малинського РУЮ ГТУЮ в Житомирській області, за якими 03.03.2016 року старшим державним виконавцем Малинського РУЮ ГТУЮ в Житомирській області відкрито виконавче провадження ВП №50401996 (а.с.33).

З 11.03.2016 року на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Малинського РУЮ ГТУЮ в Житомирській області перебуває зведене виконавче провадження ВП №50567279 стосовно боржника ОСОБА_3

Оскільки боржником суми боргу не були сплачені та будь-які дії стосовно добровільної сплати останнім не вчинялись, було здійснено примусове виконання у результаті чого виявлено, що за боржником на праві власності зареєстровано квартири №75, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м.Малин, вул.Огієнка, буд.69.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є чоловіком та дружиною, проживають за однією адресою та мають спільний побут, а також враховуючи заяву від 25.03.2016 року стягувача ОСОБА_7, яка є донькою останніх, в якій вона просить звернути стягнення на пенсію боржника без перевірки майнового стану боржника (а.с.35), про що 25.03.2016 року старшим державним виконавцем Малинського районного ВДВС ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_5 було винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника (а.с.36), 28.09.2017 року відповідачем винесено постанову про передачу майна стягувачу ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу, а також акт про передачу майна стягувачу ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу (а.с.47-48).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що формальні порушення , допущені державним виконавцем, жодним чином не вплинули на права та інтереси позивача.

Розглядаючи позовні вимоги по суті, суд першої інстанції виходив з того, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Втім, такі висновки суду не можна визнати обґрунтованими, з огляду на наступне.

Приписами ч.3 ст.3 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Частиною 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина 2 статті 384 Цивільного процесуального кодексу України).

Положеннями статей 386, 387 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За приписами пункту 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» до юрисдикції адміністративних судів належать справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні вироків судів у частині, що підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою (про стягнення штрафів, конфіскацію майна тощо), за винятком справ за позовами сторін виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом попередньої інстанції, постановою старшого державного виконавця органу Державної виконавчої служби Малинського районного управління юстиції від 03.03.2016р. року було відкрито виконавче провадження №50401996 з примусового виконання виконавчого листа №283/1810/15-к, виданого 16.02.2016 на виконання вироку Малинського районного суду Житомирської області, постановленого в порядку цивільного судочинства, про задоволення цивільного позову у кримінальній справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у сумі 150000,00 грн. Постановою старшого державного виконавця органу Державної виконавчої служби Малинського районного управління юстиції від 02.03.2016р. року було відкрито виконавче провадження №50379600 з примусового виконання виконавчого листа №283/1810/15-к, виданого 16.02.2016 на виконання вироку Малинського районного суду Житомирської області, постановленого в порядку цивільного судочинства, про задоволення цивільного позову у кримінальній справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 57462,30 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 150000,00грн. в рахунок завданої моральної шкоди. Постановою старшого державного виконавця органу Державної виконавчої служби Малинського районного управління юстиції від 03.03.2016р. року було відкрито виконавче провадження №50402006 з примусового виконання виконавчого листа №283/1810/15-к, виданого 16.02.2016 на виконання вироку Малинського районного суду Житомирської області, постановленого в порядку цивільного судочинства, про задоволення цивільного позову у кримінальній справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди у сумі 100000,00 грн.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є стороною виконавчого провадження (боржник), а виконавчий лист №283/1810/15-к видано на виконання вироку Малинського районного суду Житомирської області в частині задоволення цивільного позову, постановленого в порядку цивільного судочинства, суд апеляційної інстанції зазначає, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження в адміністративній справі підлягає закриттю.

Згідно з ч.1 ст.318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25 - 28 цього Кодексу.

Приписами ч.1 ст.319 КАС України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 318, 319 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" листопада 2017 р. скасувати.

Провадження у справі закрити, так як справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;.

Роз'яснити позивачу право звернення до суду в порядку цивільного судочинства, до суду який видав виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Повне судове рішення складено "01" лютого 2018 р.