Справа № 826/4237/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2018 року № 826/4237/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільбуд» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «Бориспільбуд» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 березня 2017 року № форми «Р».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки акту від 12 січня 2017 року № 13/26-15-14-02-04/35455307«Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Бориспільбуд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року» є необґрунтованими та спростовується наявними матеріалами справи.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/4237/17(далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Виходячи з положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вчинення процесуальної дії), враховуючи відсутність заперечень з боку сторін, у судовому засіданні судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у письмовому провадженні подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Бориспільбуд»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року, за результатом якої складено акт від 12 січня 2017 року №13/26-15-14-02-04/35455307 (далі - акт перевірки).

З акту вбачається, що встановлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 1000000 гривень, у тому числі по періодах: листопад 2015 року на суму 416667,00 гривень, грудень 2015 року на суму 583333,00 гривень.

Згідно з Актом, між позивачем та ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» (субпідрядник) укладено договір будівельного підряду від 24 листопада 2015 року № БП-24/11, відповідно до умов якого Субпідрядник зобов'язується виконати роботи на об'єкті житлового комплексу з об'єктами обслуговування населення, який знаходиться за будівельною адресою: вулиця О. Трутенко, 3 у Голосіївському районі міста Києва, відповідно в обсягах до договірної ціни та локального кошторису, що є невід'ємною частиною цього Договору, а Підрядник зобов'язується надати Субпідряднику перелік робіт, що має виконати останній, а також оплатити вартість якісно виконаних робіт на об'єкті.

ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» виписано на адресу позивача податкові накладні на загальну суму 4145850.00 гривень (у тому числі ПДВ - 690975,00 гривень), а також складено акти виконаних робіт на зазначені суми.

Розрахунки проводились в безготівковій формі. Станом на 30 вересня 2016 року кредиторська/дебіторська заборгованість між ТОВ «Бориспільбуд» та ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» відсутня.

ТОВ «Бориспільбуд» віднесено до складу податкового кредиту суму 690975,00 гривень у тому числі: за листопад 2015 року - 416667,00 гривень та за грудень 2015 року - 274308, 00 гривень, по придбаних у ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» будівельно-монтажних роботах по вулиці Трутенко 3 у місті Києві.

Разом з тим, ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» має стан « 11» - припинено, але не знято з обліку (кор не пусті).

Кількість працюючих в ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» не відома, так як з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за період з 05 червня 2015 року по 30 вересня 2016 року не подано.

Балансова вартість основних засобів відсутня. Звітність з податку на прибуток за 2015 рік не подано. Баланс на кінець звітного періоду - інформація відсутня.

Інформація про наявність транспортних засобів відповідно до АІС «Автомобіль»: Слов'янською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області 09 червня 2016 року було здійснено запит № 10018/7/05-22-14-01 до Територіального сервісного центу № 1443 Регіонального сервісного центру Донецької області МВС України щодо наявності транспортних засобів у ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ». Згідно листа № 31/5-1443-1717 ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» транспортні засоби відсутні.

Господарська діяльність з квітня 2016 року не декларувалась.

Окрім того, підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугувало також те, що згідно з ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року у справі № 760/3251/16-к у рамках кримінального провадження № 0000113 від 27 травня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 205 КК України, досудовим розслідуванням встановлено, що у період 2014-2015 років, невстановлені особи діючи за попередньою змовою у порушення статей 81,87,89 ЦК України, статей 56, 57, 62, 79, 80, 89 ГК України та статей 8, 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», створили на території міста Києва та Київської області ряд суб'єктів господарської діяльності (юридичних осіб), зокрема ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» з метою прикриття незаконної діяльності, яка була направлена на здійснення фінансово-господарських операцій по переводу безготівкових коштів в готівку, формування витрат та податкового кредиту для інших суб'єктів підприємницької діяльності без фактичного здійснення господарських операцій з продажу (придбання)товарів, виконання робіт, надання послуг, документального оформлення безтоварних операцій та протягом 2014-2015 років здійснюють таку незаконну діяльність.

Так, в ході досудового розслідування допитано засновника, директора та головного бухгалтера ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ», який показав, що зареєстрував на своє ім'я ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» за грошову винагороду без мети займатись фінансово-господарською діяльністю.

Перевіркою також встановлено, що між ТОВ «Бориспільбуд» та ТОВ «Інвест Паверфул» (субпідрядником) укладено договір будівельного підряду від 01 грудня 2015 року № БП-01/12, згідно якого Субпідрядник зобов'язується виконати роботи на об'єкті житлового комплексу з об'єктами обслуговування населення, який знаходиться за будівельною адресою: вулиця О. Трутенко, 3 у Голосіївському районі міста Києва, відповідно в обсягах до договірної ціни та локального кошторису, що є невід'ємною частиною цього Договору, а Підрядник зобов'язується надати Субпідряднику перелік робіт, що має виконати останній, а також оплатити вартість якісно виконаних робіт на об'єкті.

ТОВ «Інвест Паверфул» виписало на адресу ТОВ «Бориспільбуд» податкові накладні на загальну суму 1854150,00 гривень (у тому числі ПДВ 309025,00 гривень), а також складено акти виконаних робіт на зазначену суму.

ТОВ «Бориспільбуд» віднесено до складу податкового кредиту за грудень 2015 року суму ПДВ у розмірі 309025,00 гривень по придбаних у ТОВ «Інвест Паверфул» будівельно-монтажних роботах по вулиці Трутенко 3 у місті Києві.

В ході перевірки встановлено, що ТОВ «Інвест Паверфул» має стан « 11» - припинено, але не знято з обліку (кор не пусті).

Кількість працюючих на ТОВ «Інвест Паверфул» не відома, так як податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ): за період з 05 червня 2015 року по 30 вересня 2016 року.

Балансова вартість основних засобів відсутня. Звітність з податку на прибуток за 2015 рік не подано. Баланс на кінець звітного періоду - інформація відсутня.

Інформація про наявність транспортних засобів відсутня.

Починаючи з квітня 2016 року господарська діяльність не декларувалась.

Відповідно до ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року у справі № 760/3251/16-к у рамках кримінального провадження № 0000113 від 27 травня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 205 КК України, досудовим розслідуванням встановлено, що у період 2014-2015 років, невстановлені особи діючи за попередньою змовою у порушення статей 81, 87, 89 ЦК України, статей 56, 57, 62, 79, 80, 89 ГК України та статей 8, 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», створили на території міста Києва та Київської області ряд суб'єктів господарської діяльності (юридичних осіб), зокрема ТОВ «Інвест Паверфул» з метою прикриття незаконної діяльності, яка була направлена на здійснення фінансово-господарських операцій по переводу безготівкових коштів в готівку, формування витрат та податкового кредиту для інших суб'єктів підприємницької діяльності без фактичного здійснення господарських операцій з продажу (придбання)товарів, виконання робіт, надання послуг, документального оформлення безтоварних операцій та протягом 2014-2015 років здійснюють таку незаконну діяльність.

Так, в ході досудового розслідування допитано засновника, директора та головного бухгалтера ТОВ «Інвест Паверфул», яка показала, що вона зареєструвала на своє ім'я ТОВ «Інвест Паверфул» за грошову винагороду без мети займатись фінансово-господарською діяльністю.

Таким чином, аналіз баз даних та податкової звітності за період 2015 року ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» та ТОВ «Інвест Паверфул» та наявної податкової інформації, контролюючим органом встановлено факти реєстрації податкових накладних без реального здійснення господарських операцій, що свідчить про порушення податкового законодавства та залучення суб'єкта до схеми формування штучного податкового кредиту.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято 16 березня 2017 року податкове повідомлення-рішення

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1250000,00 (за основним платежем 100000,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 250000 гривень).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України)(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема: з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Згідно з пунктом 198.2. статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовувати в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з вимогами пункту 200.1. статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 січня 2014 року № 10.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та в реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до вимог пункту 201.7 статті 201 ПК України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 статті 201 ПК України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, для формування податкового кредиту має бути наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Аналіз положень податкового законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: 1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); 2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; 3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; 4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т. ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; 5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Крім того, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для формування валових витрат, виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість суду належить з'ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З Акту перевірки вбачається, що висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податкового кредиту за рахунок господарських операцій з ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» та ТОВ «Інвест Паверфул» ґрунтується на підставі оцінки фінансово-господарської діяльності вказаних контрагентів, про що йдеться у акті перевірки з посиланням також на проведення досудового розслідування та матеріали кримінального провадження.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що доказів наявності судового рішення у кримінальній справі порушеної відносно засновників та директорів ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ», ТОВ «Інвест Паверфул», який в силу частини шостої статті 78 КАС України є обов'язковим для суду, відповідачем не надано.

Податковим органом зазначено, що відсутність достатньої кількості трудових ресурсів на підприємстві також унеможливлює виконання зазначених в первинних документах обсягу робіт.

Разом з тим, позивачем зазначено, що зміст і суть господарської діяльності Позивача (як підрядника) з постачальником будівельних робіт ТОВ «Інвест Паверфул» полягала у тому, що на виконання вимог підпункту 2.1 пункту 2 договору будівельного підряду від 01 грудня 2015 року № БП-01/12 по секції «Б» будинку № 2 надано будівельні матеріали згідно накладних на внутрішнє переміщення № ПМ-44 від 02 грудня 2015 року, № ПМ-46 від 29 грудня 2015 року для виконання будівельних робіт.

На виконання положень пункту 3.5. договору позивачем на розрахунковий рахунок підрядника ТОВ «Інвест Паверфул» перераховано безготівкові платежі наступними платіжними дорученнями, а саме: від 02 грудня 2015 року № 1015, від 03 грудня 2015 року № 1021, від 23 грудня 2015 року № 176, від 24 грудня 2015 року № 193, від 25 грудня 2015 року № 194 з яких вбачається зміна структури фінансових зобов'язань та капіталу сторін зазначеного договору.

ТОВ «Інвест Паверфул» надано позивачу податкові накладні від 02 грудня 2015 року № 1, від 03 грудня 2015 року № 4, від 23 грудня 2015 року № 16, від 24 грудня 2015 року № 117, від 25 грудня 2015 року № 130, які включено позивачем до складу податкового кредиту по декларації за грудень 2015 року.

Факт виконання ТОВ «Інвест Паверфул» загально-будівельних робіт по секції «Б» будинку №2 житлового комплексу по вулиці О. Трутенко, 3 у Голосіївському районі міста Києва документально підтверджується Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витратами за грудень 2015 року від 31 грудня 2015 року за формою КБ-3 по договору будівельного підряду № БП-01/12, Актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року за формою КБ-2в.

Відповідно до умов договору від 24 листопада 2015 року № БП-24/11, а саме підпункту 2.1. пункту 2 для виконання загально-будівельних робіт по секції «В» будинку № 2 на користь постачальника позивачем передано будівельні матеріали згідно накладних на внутрішнє переміщення № ПМ-34 від 25 листопада 2015 року, № 39 від 01 грудня 2015 року.

На виконання своїх зобов'язань передбачених підпунктом 3.5. договору позивачем на розрахунковий рахунок підрядника ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» перераховано 100% вартості будівельних робіт, що підтверджується наступними платіжними дорученнями, а саме: від 26 листопада 2015 року № 83, від 27 листопада 2015 року № 97, від 02 грудня 2015 року № 1014, від 03 грудня 2015 року № 1026, від 23 грудня 2015 року № 175, від 24 грудня 2015 року № 192.

ТОВ «РСТ ГРУП КОМПАНІ» надано позивачу податкові накладні від 26 листопада 2015 року № 14, від 27 листопада 2015 року № 15, від 02 грудня 2015 року № 1, від 03 грудня 2015 року № 3, від 23 грудня 2015 року № 66, від 24 грудня 2015 року № 67, які включено позивачем до складу податкового кредиту по декларації за грудень 2015 року.

На підтвердження виконання умов договорів позивачем надано суду копії: податкових накладних, копії квитанцій до податкових накладних, копії накладних на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей, копії актів звірки взаєморозрахунків, копії актів списання товарно-матеріальних цінностей, копії платіжних доручень, копії оборотно-сальдових відомостей позивача, копії актів приймання виконаних будівельних робіт, та інші документи, які долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено, що первинні бухгалтерські документи оформлені відповідно до вимог Закону № 996-XIV.

Відтак, позивачем надано належні та необхідні докази, які свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог, та під час вирішення справи знайшло своє підтвердження, що позивачем виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на формування податкового кредиту.

Надані позивачем документи підтверджують правомірність формування та декларування даних податкового обліку за наслідками господарських операцій між позивачем та його контрагентами, які складено за результатами проведених операцій з дотриманням вимог податкового та будівельного законодавства і які містять у собі відомості щодо змісту та обсягу господарських операцій, що фактично відбулися, та які узгоджуються між собою за своїм господарсько-правовим змістом.

Крім того, слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей.

Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували б відсутність фактичного виконання господарських операцій за спірними договорами, узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаність з такими діями постачальників.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини п'ятої зазначеної статті, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільбуд» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 березня 2017 року № форми «Р».

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільбуд» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві сплачений позивачем судовий збір у розмірі 18750,00 гривень.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда