Справа № 826/1711/17
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1711/17 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Троян Н.М., Федотова І.В.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представника відповідача та третьої особи Борозни М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року у справі (повний текст виготовлено 19.09.2017) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Славія» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа Головне управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, податковий, контролюючий орган), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення від 11.07.2016 №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 11.07.2016 № в частині суми основного грошового зобов'язання у розмірі 2520,62 грн. та в частині суми штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 630,15 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині про задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості судового рішення. При цьому, вказує, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Київською міською радою (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Славія» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки від 29.03.2004, зареєстрованого Головним управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 27.09.2004 за №79-6-00233 у книзі записів державної реєстрації договорів.

У відповідності до умов вказаного договору, орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 23.10.2003 за №97/970 передає, а орендар приймає в оренду на 1 рік земельну ділянку, місце розташування якої вулиця Антоновича (Горького), 25, (літера В) у Голосіївському районі міста Києва, у розмірі 0,0326 га, за цільовим призначенням для експлуатації та обслуговування нежитлового будинку.

Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 2 відсотка від її нормативної грошової оцінки. У випадку, коли розташовані на земельній ділянці будівлі, споруди або їх частини здаються в оренду іншим суб'єктам, оренда плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 4 (чотирьох) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або її частини, що припадає на орендовані площі будівель, споруд та їх частини. (пункти 2.2 та 2.3 цього договору).

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати орендної плати товариством з обмеженою відповідальністю «Славія» за період з 01.05.2013 по 31.12.2013.

Камеральною перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Славія» вимог статті 21 Закону України «Про оренду землі» та підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 26.05.2016 №750/26-50-15-03-17/311065204 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.07.2016 №, яким позивачеві визначено суму грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб у розмірі 12 603,15 грн., у тому числі: 10082,52 грн. - за податковим зобов'язанням, 2520,63 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення до органів ДФС скарги позивача залишено без задоволення.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення в частині про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після набрання чинності Податковим кодексом України, розмір орендної плати не може бути меншим його мінімальної межі та перевищувати максимальну, що встановлюється цим кодексом.

Згідно пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежуне може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки, але може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Зважаючи на те, що позивачем при самостійному обчисленні розміру орендної плати за землю в період з 01.05.2013 по 31.12.2013 за ставкою, встановлено в договорі оренди, а саме - 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не було враховано положень п. 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, згідно яких розмір ставки податку складає не менше 3 % нормативної грошової оцінки, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що донарахування податковим органом податкових зобов'язань з орендної плати за землю за вказаний період є законним та обґрунтованим, а тому позов цій частині задоволенню не підлягає.

В цій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині про задоволення позову.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податкова декларація з плати за землю за 2013 рік подана товариством з обмеженою відповідальністю «Славія» 25.01.2013, а спірне податкове повідомлення-рішення № винесене 11.07.2016, грошове зобов'язання з орендної плати визначене в спірному рішенні за травень, червень є таким, що визначене поза межами строку давності, встановленого п. 102.1 ст. 102 ПК України, а тому рішення підлягає скасуванню в частині суми основного грошового зобов'язання у розмірі 2520,62 грн. та в частині суми штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 630,15 грн.

Пунктом 102.1 ст. 120 ПК України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Зважаючи на норму 102.2 статі 102 Податкового кодексу України та виходячи того, що за нормою пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України податкова декларація за 2013 рік подається не пізніше 20 лютого цього року, але з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що контролюючий орган в межах 1095 днів визначив податкове зобов'язання з орендної плати за 2013 рік тільки за місяці: липень - грудень 2013 року. Решта податкового зобов'язання з орендної плати за основним платежем визначена платнику податку - позивачу поза межами 1095 днів, тому позивач вважається вільним від такого грошового зобов'язання.

Апелянт не в апеляційній скарзі не навидить жодних доводів на спростування такого висновку суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 316, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді Н.М. Троян
І.В. Федотов

Повний текст постанови складено 01.02.2018