Справа № 408/5272/17-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року справа №408/5272/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого судді Геращенка І.В., колегії суддів Міронової Г.М., Арабей Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 15 листопада 2017 року про повернення адміністративного позову у справі № 408/5272/17-а (головуючий І інстанції Соболєв Є.О., смт. Біловодськ) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправними та дискримінаційними дій відповідача, зобов'язання поновити виплату пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2017 до Біловодського районного суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Станично-Луганського управління пенсійного фонду України в Луганської області (далі - Управління) про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними; визнання протиправними та дискримінаційними дій управління щодо невиплати пенсії за віком з травня 2016 року; зобов'язання відповідача відновити нарахування та виплату пенсії за віком з травня 2016 року; постанову суду в частині стягнення пенсії за один місяць допустити до негайного виконання; зобов'язання управління подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (а.с.2)

Разом з тим, позивачем при зверненні до суду з зазначеним адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн. (а.с.1)

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 02 листопада 2017 року адміністративний позов залишено без руху, з підстав недоплати позивачем судового збору в розмірі 640,00 грн., оскільки до позовної заяви долучено квитанцію про сплату судового збору лише за 1 вимогу немайнового характеру, що є порушенням норм частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено, що у разу коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (а.с.11).

Копія зазначеної ухвали суду отримана позивачем 08 листопада 2017 року (а.с.13) та 10 листопада 2017 року позивачем надіслана відповідь на ухвалу, в якій позивач посилається на те, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права, як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Крім того, позивач послався на те, що відповідач припинив їй виплату пенсії з квітня 2017 року, що ніяк не сприяє покращенню її становища (а.с. 14).

Проте, ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 15 листопада 2017 року адміністративний позов повернуто позивачеві, з підстав не усунення нею недоліків у визначений судом строк (а.с.15)

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та виніс ухвалу з порушенням процесуального права. Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі (а.с.17)

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне вимоги апеляційної скарги задовольнити, а ухвалу суду скасувати з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 02 листопада 2017 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, як така, що не відповідає вимогам встановлених приписами частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення), а саме: до позовної заяви долучено квитанцію про сплату судового збору лише за 1 вимогу немайнового характеру, що є порушенням норм частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено, що у разу коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання ухвали суду 02 листопада 2017 року позивачем надано відповідь, з посиланням на те, що судом не враховано, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права, як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою. Позивач наголошує, що ним було подано позов, сам характер якого підтверджує, що держава у особі Управління безпідставно не виплачує пенсію з квітня 2017 року, що ніяк не сприяє покращенню становища позивача.

Також ОСОБА_1 посилається на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободі та практику Європейського суду з прав людини, з вказівкою про те, що сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до суду та просить врахувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права, як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (а.с.14).

Між тим, судом першої інстанції в ухвалі від 15 листопада 2017 зазначено, що вимоги щодо визнання дій та зобов'язання вчинити певні дії є фактично однією вимогою не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать статті 106 Кодексу адміністративного України та статті 6 Закону України «Про судовий збір». У визначений судом термін позивач недолік позовної заяви не усунув, тому згідно пункту 1 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України його позов слід вважати неподаним та таким, що підлягає поверненню (а.с.15).

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 15 листопада 2017 року у справі № 408/5272/17-а адміністративний позов було повернуто позивачу, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не усунула недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, з огляду на наступне.

По-перше, щодо сплати судового збору колегія суддів зазначає, що відповідно до положень частини третьої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення) до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати; у разі необхідності - клопотання про звільнення або відстрочення сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи позивачем заявлено вимоги про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними; визнання протиправними та дискримінаційними дій управління щодо невиплати пенсії за віком з травня 2016 року; зобов'язання відповідача відновити нарахування та виплату пенсії за віком з травня 2016 року; постанову суду в частині стягнення пенсії за один місяць допустити до негайного виконання; зобов'язання управління подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 05 лютого 2016 року Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» зазначено, що відповідно до абзаців першого та другого частини третьої статті 6 Закону № 3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до частини четвертої статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Згідно з частиною п'ятою цієї статті адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Отже, частини четверта та п'ята статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України містять формулювання позовних вимог, що може використати позивач, звертаючись до суду про захист прав, свобод чи інтересів, які він вважає порушеними. Перелік позовних вимог не є вичерпним.

Стаття 162 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, які рішення суд може прийняти, вирішуючи такі вимоги.

Зокрема, частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

Таким чином, позивачі по-різному формулюють зміст позовних вимог, зокрема, у справах, пов'язаних з оскарженням рішення суб'єкта владних повноважень: в одних випадках пред'являють позови про визнання рішення протиправним, в інших - змістом позовних вимог є скасування такого рішення чи визнання його нечинним. Переважно позивачі об'єднують такі дві вимоги в позовній заяві.

Як вимагають положення пункту 1 частини другої статті 162

Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи справу, суд повинен визначитися щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваного акта, дії чи бездіяльності та встановити правові наслідки протиправності акта. Такими наслідками згідно з вказаним положенням є скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При цьому вимога про визнання рішення протиправним може бути окремим способом захисту порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи разом з позовною заявою позивачем надана квитанція № 880330109 2 від 26 жовтня 2017 року про сплату судового збору в розмірі 640,00 грн. (а.с.1)

Таким чином, перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, судом першої інстанції не враховано, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Враховуючи вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, залишаючи позов без руху, не звернув уваги на вказані норми процесуального права та неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

За таких обставин ухвала місцевого суду про повернення позовної заяви не може бути визнана такою, що постановлена у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Отже, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу, оскільки підставою для повернення було невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, а тому оскаржувана ухвала та ухвала про залишення позовної заяви без руху суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що згідно п. 12 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка набрала чинності 15 грудня 2017, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, згідно пункту 5 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року) за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

За даними матеріалами позовної заяви, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до частини 2 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року) направити адміністративну справу до суду першої інстанції, яким є Луганський окружний адміністративний суд для вирішення питання про відкриття провадження у справі та розгляд справи по суті.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки апеляційна скарга позивача задоволена, від сплати судового збору за її подання останній був звільнений, відсутні підстави для стягнення такого збору з позивача.

Керуючись статтями 311, 315, 320, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвали Біловодського районного суду Луганської області від 02 листопада 2017 року та від 15 листопада 2017 року у справі № 408/5272/17-а - скасувати.

Матеріали адміністративної справи № 408/5272/17-а направити до Луганського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Повне судове рішення виготовлено 31 січня 2018 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М.Міронова