Справа № 813/5138/13-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2018 Київ К/9901/3712/18 813/5138/13-а
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Данилевич Н.А.,

суддів Бевзенка В.М., Шарапи В.М.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2013 року ( головуючий суддя - Гулик А.Г., судді - Коморний О.І., Сидор Н.Т.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного від 14 березня 2017 року (головуючий суддя - Обрізко І.М., судді - Кухтей Р.В., Сапіга В.П.)

у справі № 876/13723/13

за адміністративним позовом ОСОБА_2

до Державної виконавчої служби України

про визнання бездіяльності протиправною та спонукання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України (далі - відповідач) в якому просив:

1)визнати протиправною бездіяльність відповідача по виконанню постанови Львівського окружного адміністративного суду України від 25.01.2011р. у справі №2а-9094/10/1370;

2)визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Роєнко Р.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) від 06.12.2012 р. ВП №35561755.

3)зобов'язати відповідача прийняти до виконання виконавчий лист №2а-9094/2010 від 16.01.2012 р. та провести заміну сторони виконавчого провадження з Львівського обласного управління юстиції на Головне управління юстиції у Львівській області, яке зобов'язати видати наказ, яким скасувати наказ №358-к від 01.12.2002 р. «Про звільнення ОСОБА_2.» та внести відповідний запис у трудову книжку;

4)стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2013 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України по виконанню постанови Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2011 року у справі №2а-9094/10/1370;

- визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Роєнко Р.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до примусового провадження виконавчого документа) від 06 грудня 2012 року ВП№35561755;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Вказана постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем не надано доказів невідповідності виконавчого документу вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», та не доведено наявності, передбачених статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження. Також, не надано доказів звернення відповідача до суду за роз'ясненнями викладеними у виконавчому документі резулятивної частини рішення. Відтак прийнята постанова є протиправною.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Приймаючи дане рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у виконавчому листі № 2-а-9094/2010 від 16.01.2012 року виданого Львівським окружним адміністративним судом зазначено: Скасувати наказ начальника Львівського обласного управління юстиції № 358-к від 01.11.202 року «Про звільнення ОСОБА_2.». В свою чергу, заходи виконання такого рішення у виконавчому листі відсутні. Також, суд апеляційної інстанції вказав на те, що питання, пов'язане з фактом «поновлення на роботі», вирішується відповідно до рішення суду таким чином: видається наказ «Про поновлення» працівника на роботі та вносяться зміни до його трудової книжки відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58. В такому випадку, державний виконавець приймає до виконання виконавчий документ і відкриває виконавче провадження «про поновлення на роботі» незаконно звільненого або переведеного працівника. В свою чергу, скасування судом наказу саме «Про звільнення» автоматично означає, що позивач рахується працюючим та не потребує виконання даного рішення за виконавчим листом. Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було надано суду належних та переконливих доказів, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення моральної шкоди та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу. В своїй касаційній скарзі позивач зазначає, що у зв'язку з вирішенням всіх піднятих в позовній заяві питань, він зменшив позовні вимоги, залишивши лише вимогу про стягнення моральної шкоди. Вказана вимога обґрунтована тим, що весь час скаржник ніс моральні страждання та його життєві зв'язки були порушені.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 вересня 2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2.

Відповідачем заперечення на касаційну скаргу не надані, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин.

Проте, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань, тощо).

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про виконавче провадження, у той час як моральна шкода має бути обов'язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скарги ОСОБА_2 - залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2013 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного від 14 березня 2017 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

ГоловуючийН.А. Данилевич
СуддіВ.М. Бевзенко
В.М. Шарапа