Справа № 826/26742/15
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року м. Київ №826/26742/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Костенка Д.А., суддів: Донця В.А., Шрамко Ю.Т.,

при секретарі судового засідання Вовк І.Р.,

за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача - Шопіної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС), третя особа - Національна поліція України (далі - НПУ), про визнання протиправним та скасування нака-зу від 06.11.2015 №2364 о/с, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с. 59, 60), просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС від 06.11.2015 №2365 о/с у частині звільнення позивача згідно з пп. "г" п. 64 (через скорочення штатів) Положення про прохо-дження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити позивача на рівнозначній посаді в МВС;

- стягнути з МВС середній заробіток за час вимушеного прогулу;

Позовні вимоги обґрунтовано незаконністю звільнення позивача, що суперечить вимо-гам ст.ст. 40, 184 КЗпП України і п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", оскільки вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, мала намір продовжити службу в органах внутрішніх справ, проте відповідач не запропонував їй іншої роботи (посади).

Представником відповідача Ляховою К.О. подано заперечення, в яких вона просить відмовити в позові з підстав правомірності звільнення позивача, що відповідає вимогам п.п. 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", оскільки позивач не виявила бажання проходити службу в Національній поліції, відповідно її було звільнено з органів внутрішніх справ, позаяк функції ліквідованих органів перейшли до органів Національної поліції.

Представником третьої особи Калініченко Л.В. подано письмові пояснення, в яких вона зазначає про необґрунтованість позовних вимог, оскільки НПУ не є правонаступником чи структурним підрозділом МВС і після набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" позивач не виявила бажання продовжити службу в органах поліції.

Під час судового розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 підтримала позов, просила його задовольнити.

Представник відповідача Шопіна Ю.О. не визнала позов, просила відмовити в його задоволенні.

Третя особа явку свого представника до судового засідання не забезпечила, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Із вересня 2010р. позивач проходила службу на посаді оперуповноваженого в МВС.

01 липня 2014р. у позивача народилася дитина, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 08.07.2014 (а.с. 8), у зв'язку з чим та згідно з наказом МВС від 29.08.2014 №1719 о/с дск, копія витягу з якого наявна у справі (а.с. 48), їй надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

06 листопада 2015р. відповідачем прийнято наказ №2365 о/с дск "По особовому складу Департаменту оперативно-технічних заходів", копія витягу з якого наявна у справі (а.с. 49), яким згідно з п.п. 10 та 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до пп. "г" (через скорочення штатів) п. 64 Поло-ження про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" капітана міліції ОСОБА_3, старшого оперуповноваженого 4-го відділу 3-го управління, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, звільнено з 06.11.2015 в запас Збройних Сил.

Дані обставини визнаються обома сторонами і підтверджуються матеріалами справи.

Спірні правовідносини виникли у сфері проходження публічної служби і стосуються правомірності звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ у зв'язку із скоро-ченням штатів (проведенням організаційних заходів).

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580) передбачено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580 передбачено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Згідно з пп. "г" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Як убачається зі змісту оскаржуваного наказу та письмових заперечень, саме наведені правові норми слугували підставою для звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років <...> з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, органі-зації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове праце-влаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закін-чення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Як беззаперечно встановлено судом, у позивача народилася дитина, у зв'язку з чим їй було надано відпустку для догляду за дитиною до трьох років, в якій вона перебувала на момент звільнення.

Отже, позивач відноситься до матерів, які мають дітей віком до трьох років і на яких поширюються згадані норми КЗпП України.

На переконання суду, в даному випадку застосуванню підлягають положення ст. 184 КЗпП України. Не зважаючи на наявність у п. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580 можливості звільнення зі служби в органах внутрішніх справ осіб, які перебу-вали у відпустці, звільнення повинно відбуватись з дотриманням гарантій, передбачених ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Статтею 4 Закону України від 15.12.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" передбачено види відпусток, серед яких, зокрема: додаткові відпустки у зв'язку з навчанням; творча відпустка; відпустка для підготовки та участі в змаганнях; відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв'язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Право на отримання таких відпусток окремо регламентується, передбачає наявність певних гарантій як цим Законом так і КЗпП України й іншими правовими актами.

На переконання суду, правове регулювання підстав звільнення осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ та перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягненню трирічного віку, у спосіб передбачений п. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580, не може скасовувати гарантію, передбачену ч. 3 ст. 184 КЗпП України, без окремої вказівки про це у відповідному законі або внесення змін до статті, якою передбачена гарантія. В іншому випадку це не відповідатиме принципу верховенства права, зокрема його елементу - правовій визначеності щодо передбачуваності правових актів, щоб особа мала можливість скерувати свою поведінку. Не застосування гарантій, визначених ст. 184 КЗпП України, не відповідатиме також вимогам ст. 43 Конституції України, якою громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

З огляду на викладене, оскільки позивача звільнено з МВС, яке не ліквідовано, суд вважає, що відповідач помилково дійшов висновку про неможливість застосування ст. 184 КЗпП України, яка зобов'язувала МВС не допустити звільнення позивача як матері, яка доглядала за дитиною, якій не виповнилося три роки. Позивачу жодних посад запропоновано не було, доказів відсутності можливості працевлаштування не надано. Те, що позивач була атестованим працівником, за висновком суду, не може слугувати підставою для непропону-вання позивачу інших посад відповідно до її кваліфікації.

Наведена обставина є достатньою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу в частині звільнення позивача зі служби.

Щодо ліквідації особи публічного права та неможливості подальшого використання на службі, як підстави звільнення позивача, то слід зазначити, що в даному випадку відповідні функції Департаменту оперативно-технічних заходів перейшли до новостворених органів НПУ, що також вбачається зі змісту заперечень відповідача, відповідно немає підстав стверджувати про відсутність правонаступника.

Верховний Суд України сформував у своїй практиці правову позицію, за якою ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган (наприклад, постанови: від 04.03.2014 номер ЄДРСР - 39186253; від 27.05.2014 номер ЄДРСР - 39493071; від 28.10.2014 номер ЄДРСР - 41602330).

Обставина щодо передання функцій Департаменту оперативно-технічних заходів МВС до органів поліції сторонами не заперечувалось. Наведене також підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту НПУ.

Відтак немає правових підстав, з урахуванням судової практики, стверджувати про повну ліквідацію органу публічного права - Департаменту оперативно-технічних заходів.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави <...> праців-ник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову в частині визнання протиправним та скасування наказу МВС України від 06.11.2015 №2365 о/с у частині звільнення позивача та поновлення позивача на посаді, з якої її було звільнено, з 07.11.2015.

Скорочення посади, яку обіймала позивач перед звільненням, не є перешкодою для її введення (відновлення) з метою належного і ефективного захисту порушеного права пози-вача на працю. Належним способом виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді є включення до штатного розпису МВС на підставі рішення суду відповідної посади та видання наказу.

Водночас в іншій частині суд вважає адміністративний позов необґрунтованим і не вбачає підстав для задоволення.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною, яка оплачується не за рахунок роботодавця.

Щодо вимоги поновити на рівнозначній посаді в МВС, то суд зазначає, що не наді-лений повноваженнями вирішувати в рамках даної справи питання про поновлення позивача на рівнозначній посаді, оскільки дана процедура є похідною, вимагає відповідного волевияв-лення обох сторін і такими повноваженнями наділений відповідач, який зобов'язаний вчи-нити дії, в тому числі пропонування посади, на виконання вимог ст. 184 КЗпП України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. На цій підставі рішення суду про поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" присудження судового збору на її користь судом не здійснюється, натомість про понесення інших судових витрат позивач суд не повідомляла.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 241-246, 250, 371, пп. 10 п. 1 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

2. Визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України (м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) від 06.11.2015 №2364 о/с про звільнення капітана міліції ОСОБА_3, старшого оперуповноваженого 4-го відділу 3-го управління.

3. Поновити ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого Міністер-ства внутрішніх справ України з 07.11.2015.

4. Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні адміністративного позову в іншій частині.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження ст. 255 КАС України.. Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293, 295-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Д.А. Костенко

Судді: В.А. Донець

Ю.Т. Шрамко