Справа № 826/2117/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/2117/17

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року № 826/2117/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Семікор» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною відмову та зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Пролог Семікор» (далі – позивач, ТОВ «Пролог Семікор») з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі – відповідач, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні 52 491,00 грн. в рахунок сплати ТОВ «Пролог Семікор» податку на прибуток за 3 квартал 2016 року та здійсненні відповідного коригування даних в інтегрованій картці платника;

- зобов’язати відповідача зарахувати 52 491,00 грн. в рахунок сплати ТОВ «Пролог Семікор» податку на прибуток за 3 квартал 2016 року та внести зміни до інтегрованої картки платника шляхом внесення даних про сплату податку на прибуток за 3 квартал 2016 року в сумі 18 399,00 грн. платіжним дорученням №1302 від 27.10.2016 та в сумі 34 092,00 грн. платіжним дорученням №1303 від 28.10.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає протиправною відмову відповідача у зарахуванні сум грошових зобов’язань з податку на прибуток за 3 квартал 2016 року, частково сплачених позивачем згідно платіжних доручень від 27.10.2016 №1302 та від 28.10.2016 №1303. Неперерахування коштів до державного бюджету відбулось внаслідок порушення строку зарахування грошових коштів з боку ПАТ «Артем-Банк», яке з 15.11.2016 рішенням Правління Національного банку України віднесено до категорії неплатоспроможних. Позивач зазначає, що податковий орган не має право покладати відповідальність за порушення строків зарахування грошових коштів до бюджету на позивача, оскільки не перерахування коштів за платіжним дорученням сталося з вини обслуговуючого банку, а не з вини позивача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, письмових пояснень чи відзиву щодо заявлених позовних вимог до суду не подав.

З урахуванням вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 13.07.2017), за згодою сторін суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ «Пролог Семікор» 26.10.2016 подано до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на прибуток за 3 квартал 2016 року, згідно якої задекларовано у р.19 податок на прибуток у розмірі 116 690,00 грн.

З метою сплати задекларованих зобов’язань, позивачем подано до ПАТ «Артем-Банк» платіжні доручення №1302 від 27.10.2016 на суму 18 399,00 грн. та №1303 від 28.10.2016 на суму 34 092,00 грн.

Однак, ПАТ «Артем-Банк» зазначені платіжні доручення прийняв, але не виконав, частину задекларованого податку на прибуток за 3 квартал 2016 року в сумі 52 491,00 грн. до бюджету не перерахував.

У зв’язку з цим позивач звернувся до відповідача із попередженням від 01.11.2016 №01/60, в якому повідомив про невиконання ПАТ «Артем-Банк» зазначених платіжних доручень з часткової сплати податку на прибуток за 3 квартал 2016 року у розмірі 52 491,00 грн.

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з вимогою від 08.11.2016 №01/62 про зарахування суми 52 491,00 грн. в рамках сплати позивачем задекларованих грошових зобов’язань з податку на прибуток за 3 квартал 2016 року до інтегрованої картки платника.

Позивач, вважаючи вказану відповідь протиправною відмовою у зарахуванні 52 491,00 грн. в рамках часткової сплати позивачем задекларованого податку на прибуток за 3 квартал 2016 року та нездійсненні відповідного коригування даних в інтегрованій картці платника, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 Податкового кодексу України).

Порядок визначення сум податкових та грошових зобов'язань встановлений статтею 54 Податкового кодексу України, пункт 54.1 якої визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем задекларовано податок на прибуток підприємств за 9 місяців 2016 року у розмірі 116 690,00 грн., про що свідчить звітна податкова декларація з граничним терміном подання – 09.11.2016.

Як свідчать матеріали справи, позивачем подано до ПАТ «Артем-Банк» платіжні доручення від 27.10.2016 №1302 на суму 18 399,00 грн. та від 28.10.2016 №1303 на суму 34 092,00 грн. з призначенням платежу: «податок на прибуток за ІІІ кв. 2016 р. Перераховано частково. Без ПДВ.», що становить часткову сплату від загальної задекларованої суми податку у розмірі 52 491,00 грн.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу.

Згідно пункту 20.1 статті 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

При цьому, згідно статті 21 цього Закону ініціювання переказу проводиться шляхом:

1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа;

2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі;

3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу;

4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі;

5) подання отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні;

6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання;

7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за платіжним дорученням.

Водночас, пунктом 22.4 статті 22 вказаного Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

У листі-попередженні від 01.11.2016 №01/60, адресованого ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, позивач повідомив про те, що подані ним платіжні доручення від 27.10.2016 №1302 на суму 18 399,00 грн. та від 28.10.2016 №1303 на суму 34 092,00 грн. одержані обслуговуючим банком, проте не виконані, кошти з рахунку підприємства не списані, податок на прибуток за 9 місяців 2016 року в сумі 52 491,00 грн. до бюджету не зараховано. Позивачем попереджено про невиконання ПАТ «Артем-Банк» платіжних доручень зі сплати податку на прибуток та незарахування цих коштів до бюджету, на його думку, з вини банку

Згідно наявних у матеріалах справи копій вказаних платіжних доручень вбачається, що вони одержані банком 27.10.2016 та 28.10.2016, проте відмітка про проведення та виконання переказу відсутня.

відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файла @B;

виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів;

звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Згідно пункту 2 цього розділу визначено, що після розміщення на відповідному сервері для завантаження інформації органів Казначейства відомостей, зокрема, про зарахування коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файла @B інформаційною системою органів ДФС забезпечується автоматична обробка таких файлів та виконується розподіл записів за критеріями:

рознесені платежі;

нерознесені платежі;

виключені з обробки платежі.

Інтегрована картка платника (ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Водночас, позивачем не заперечується те, що вказані кошти не були списані з його рахунку та не зараховані на вказаний розрахунковий рахунок.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, стверджує, що ним перераховано відповідні кошти по сплаті податкових зобов'язань шляхом подання до обслуговуючого банку платіжних доручень про часткову сплату податку, тому вважає себе таким, що виконало податковий обов'язок у відповідності до норми статті 38 Податкового кодексу України. Неперахування ж вказаної суми (52 491,00 грн.) згідно платіжних доручень від 27.10.2016 №1302 та від 28.10.2016 №1303 в рахунок часткової сплати задекларованого податку на прибуток за 3 квартал 2016 року сталось, на його думку, з вини обслуговуючого банку.

Згідно з пунктами 8.1-8.3 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

З матеріалів справи слідує, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 15.11.2016 №416-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «АРТЕМ-БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.11.2016 №2447 «Про затвердження тимчасової адміністрації в АТ «АРТЕМ-БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно статті 43 Бюджетного кодексу України, при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Відповідно до частини п’ятої статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Згідно з частиною п’ятою статті 78 цього Кодексу, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Зважаючи на викладене, податкове зобов'язання буде вважатися виконаним з дня зарахування сплачених коштів на єдиний казначейський рахунок.

При цьому, аналізуючи положення пунктів 129.6, 129.7 статті 129 Податкового кодексу України (відповідальність за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду), вказані приписи дозволяють зробити висновок про те, що конституційний обов'язок платника зі сплати податків слід вважати виконаним з часу подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджетної системи України на відповідний рахунок Державного казначейства грошових коштів з рахунку платника у банку за наявності у нього достатнього грошового залишку на день платежу.

В даному випадку, як встановлено під час розгляду справи, позивачем перераховано суму податку на прибуток підприємств за 3 квартал 2016 року до бюджету у розмірі 64 269,00 грн. згідно платіжного доручення від 08.11.2016 №867 та у розмірі 52 421,00 грн. - згідно платіжного доручення від 17.11.2016 №902, що в загальній сумі становить 116 690,00 грн.

Тобто задекларований податок на прибуток підприємств за 3 квартал 2016 року у розмірі 116 690,00 грн. сплачений ТОВ «Пролог Семікор» до бюджету у повному обсязі та своєчасно (до 19.11.2016), що свідчить про дотримання позивачем положень пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень

Частинами 1, 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Зміст принципу офіційного з’ясування всіх обставин у справі визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов’язку вчинити певну дію. В такому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

В контексті наведеного вбачається, що позов обґрунтований протиправною, на думку позивача, відмовою йому у зарахуванні часткової сплати задекларованого податку на прибуток за 3 квартал 2016 року та нездійсненні, на підставі цього, відповідного коригування даних в інтегрованій картці платника. Водночас, як встановлено в ході розгляду справи позивач виконав усі дії, які від нього залежали для належного виконання зобов'язання щодо сплати в повному обсязі вказаних вище податкових зобов’язань згідно платіжних доручень від 08.11.2016 №867 та від 17.11.2016 №902, що підтверджено відповідачем у свій відповіді від 05.12.2016 про відсутність боргу по вказаному податку.

На підставі викладеного, суд не вбачає, в даному випадку, порушеного права позивача щодо незарахування суми 52 491,00 грн. в рахунок сплати ТОВ «Пролог Семікор» податку на прибуток підприємств за 3 квартал 2016 року та нездійснення відповідного коригування даних в інтегрованій картці платника з боку відповідача як суб’єкта владних повноважень.

Будь-яких інших порушень з боку відповідача позивачем не наведено, а судом не встановлено.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, за результатами з’ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур