Справа № 826/8371/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

15 січня 2018 року № 826/8371/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТЕМП-3000»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТЕМП-3000» (надалі позивач, ТОВ «НВП «ТЕМП-3000») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі по тексту відповідач), в якому просить:

- скасувати повністю податкові повідомлення-рішення від 22.03.2017 року №№, .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2017 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 10.10.2017, яке в подальшому неодноразово відкладалось з метою отримання додаткових доказів для правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податкового кредиту, доходу та витрат є хибними, базуються виключно на суб`єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи. Посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено формування позивачем показників податкової звітності з урахуванням суми податкового кредиту, що, в даному випадку, суперечить вимогам п.32 підрозділу 2 розділу ХХ Прикінцевих положень Податкового кодексу України.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.08.2017) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали), за поданим сторонами письмовим клопотанням про розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:
22 березня 2017 відповідачем на підставі акта перевірки №381/28-10-41-01/31778043 від 28.02.2017, прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення п.32 підрозділу 2 розділу ХХ Прикінцевих положень, п.п.14.1.56, 135.5.15, 199.2, 199.3 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток» всього в сумі 30 454,50 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 20 303 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 10 151,50 грн;

- , яким позивачу за порушення п.32 підрозділу 2 розділу ХХ Прикінцевих положень, п.п.187.1, 198.5, 199.2, 199.3 Податкового кодексу України зменшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 112 795 грн.

Як вбачається з акту перевірки та письмових заперечень відповідача, підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, стали наступні обставини.

Так, на переконання контролюючого органу, позивач при здійсненні господарських операцій з постачання бронежилетів та шоломів кулезахисних Військові частині 1471 Державної прикордонної служби України, відповідно до пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Прикінцевих положень Податкового кодексу України, який набрав чинності з 23 липня 2014 року, мав застосовувати пільгу з податку на додану вартість, однак, не застосував а тому товариством завищено податкові зобов`язання з податку на додану вартість та занижено доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, на суму коштів у розмірі 666 800 грн., яка надійшла на рахунок ТОВ «НВП «ТЕМП-3000» як податок на додану вартість у складі ціни поставленого Військовій частині товару, оскільки відповідні операції були звільненні від оподаткування податком на додану вартість.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, оскільки ТОВ «НВП «ТЕМП-3000» не було звільнено від обов`язку сплати податку на додану вартість в рамках договору поставки №149-14 від 04.08.2014, укладеного з Військовою частиною НОМЕР_1 , а тому відсутні порушення податкового законодавства при здійсненні взаєморозрахунків у межах даних операцій. Крім того позивач звертає увагу на добровільність застосування пільги та презумпцію правомірності рішень платника податку в разі неоднозначного трактування прав та обов`язків платника податків.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи та зафіксовано в акті перевірки, за перевірений період ТОВ «НВП «ТЕМП-3000» мало господарські відносини із Військовою частиною НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України на підставі договору поставки №149-14 від 04.08.2014, відповідно до умов якого постачальник (ТОВ «НВП «ТЕМП-3000») зобов`язувався поставити та передати у власність покупцю (Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби), в тому числі, бронежилети відповідної марки та шоломи кулезахисні, а покупець зобов`язувався прийняти і оплатити товар на умовах договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору, предметом поставки, в даному випадку, є шолом кулезахисний «Каска-1М» в кількості 2800 штук на суму з ПДВ 7 266 000 грн; бронежилет «Корсар М3с» в кількості 2000 штук на суму з ПДВ 9 000 000 грн, всього на суму 16 266 000 грн, в т.ч. ПДВ 2 711 000 грн.

На виконання договору від 04.08.2014 ТОВ «НВП «Темп-3000» виписано на адресу ВЧ НОМЕР_1 ДПС податкові накладні на загальну суму 14 221 800 грн, в т.ч. ПДВ 666 800 грн.

За постановлені товари ВЧ НОМЕР_1 ДПС перерахувала на рахунок ТОВ «НВП «ТЕМП-3000» грошові кошти, що підтверджується відповідними банківськими виписками, належним чином завірені копії яких наявні в матеріалах справи.

Як наслідок, ТОВ «НВП «ТЕМП-3000» відображено в податковій звітності податкові зобов`язання з податку на додану вартість за відповідні періоди.

При цьому суд звертає увагу, що правильність оформлення первинних та податкових документів, реальність та фактичне виконання спірних операцій із поставки бронежилетів та шоломів кулезахисних на адресу Військової частини в акті перевірки під сумнів не ставились, та під розгляду справи відповідачем не заперечувались.

Відтак, єдиною підставою для прийняття ППР стало невірне, на думку відповідача, застосування позивачем п.32 підрозділу 2 розділу ХХ Прикінцевих положень Податкового кодексу України.

Підпункт 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає звичайну ціну як ціну товарів (робіт, послуг), визначену сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України при укладанні господарських договорів сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

За приписами статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Частиною першою статті 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як встановлено вище, загальна вартість товару згідно договору, укладеного між Військовою частиною та позивачем, визначена з урахуванням податку на додану вартість.

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

У пункті 185.1. статті 185 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.7. статті 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом.

Разом з тим, згідно з пунктом 188.1. статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

У відповідності до пунктів 200.1. та 200.2. статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

У той же час, Законом України від 01 липня 2014 року №1561-VII Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо спеціальних засобів індивідуального захисту та лікарських засобів, який набрав чинності з 23 липня 2014 року, підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України доповнено пунктом 32.

Так, відповідно до пункту 32 підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України, зокрема таких товарів: спеціальних засобів індивідуального захисту (каски, виготовлені відповідно до військових стандартів або технічних умов, чи їх еквіваленти та спеціально призначені для них компоненти (тобто підшоломи, амортизатори), що класифікуються у товарній підкатегорії 6506 10 80 00 згідно з УКТ ЗЕД, бронежилети, що класифікуються у товарній підкатегорії 6211 43 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), виготовлених відповідно до військових стандартів або військових умов для потреб правоохоронних органів, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, інших суб`єктів, що здійснюють боротьбу з тероризмом відповідно до закону; ниток для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 5402 11 00 00 та 5407 10 00 00 згідно з УКТ ЗЕД; тканин (матеріалів) для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 3920 10 89 90, 3921 90 60 00, 5603 14 10 00, 6914 90 00 00 згідно з УКТ ЗЕД.

Зміст вказаної правової норми свідчить про можливість її неоднозначного тлумачення, а саме: звільненню від оподаткування підлягають операції з ввезення спеціальних засобів індивідуального захисту на митну територію України та постачання їх на митній території України; або постачання таких товарів на митній території України без попереднього ввезення.

Як зазначає ТОВ «НВП «ТЕМП-3000», виходячи із неоднозначного трактування норм пункту 32 підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України, позивач не вважав запроваджену пільгу такою, що розповсюджується на операції з поставки товарів для Військової частини 1471 ДПС.

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України діє принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Так само пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України встановлює, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Отже, з урахуванням того, що пункт 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків, дії ТОВ «НВП «ТЕМП-3000» щодо не застосування за перевірений період пільги при оподаткуванні податком на доданку вартість спірних господарських операцій вважаються правомірними та не тягнуть негативних наслідків для нього.

При цьому, у пункті 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України передбачено звільнення від сплати податку на додану вартість суб`єктів, що поставляють відповідну продукцію саме для потреб антитерористичної операції та/або при запровадженні воєнного стану.

Разом з тим, укладений ТОВ «НВП «ТЕМП-3000» із Військовою частиною НОМЕР_1 ДПС договір поставки не міститься будь-яких посилань на те, що бронежилети «Корсар МЗс», шоломи кулезахисні «Каска-1М» підлягають використанню саме в оборонних цілях при проведенні антитерористичної операції та/або при запровадженні воєнного стану, а тому не вбачається беззаперечних умов застосування режиму звільнення від сплати податку на додану вартість до цих правовідносин на підставі пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Про можливість застосування пільгового режиму оподаткування податку на додану вартість відповідно до пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України лише у разі зазначення в договорі на поставку продукції її подальшого використання в оборонних цілях при проведенні антитерористичної операції та/або при запровадженні воєнного стану зазначає і Державна фіскальна служба України у своєму листі - роз`ясненні від 16 вересня 2015 року №19770/6/99-99-19-03-02-15 «Щодо порядку оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання продукції оборонного призначення».

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Згідно з пунктами 30.2 - 30.4 статті 30 Податкового кодексу України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії. Платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

Пунктом 30.8. статті 30 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням, за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі. Податкові пільги, використані не за призначенням чи несвоєчасно повернуті, повертаються до відповідного бюджету з нарахуванням пені в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що встановлений пунктом 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України режим звільнення від оподаткування податком на додану вартість не є обов`язковим для застосування, і, на розсуд сторін, може як застосовуватись, так і не застосовуватись, оскільки інше не передбачено Податковим кодексом України.

У взаємозв`язку із наведеним суд також вважає за необхідне зазначити, що основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу України, повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку та звільнення вій такої сплати.

Серед таких принципів є принцип стабільності, закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, що має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Так, згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України стабільність означає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Фактично цей спеціальний принцип податкового законодавства спрямований на конкретизацію одного з аспектів принципу правової визначеності вимоги розумної стабільності права, яка передбачає необхідність незмінності правових приписів протягом певного часу.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що Закон України від 01 липня 2014 року №1561-VII «Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо спеціальних засобів індивідуального захисту та лікарських засобів», відповідно до якого підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України доповнено пунктом 32, ухвалений 01 липня 2014 року, суд приходить до висновку, що в силу основних принципів податкового законодавства застосування контролюючим органом положень пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, в контексті встановлення порушень режиму звільнення від оподаткування податком на додану вартість, можливо було не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2015 року.

Таким чином, на думку суду, позиція відповідача про обов`язковість пільгового оподаткування податком на додану вартість спірних господарських операцій є помилковою.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пункт 135.2 статті135 Податкового кодексу України вказує, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпунктом 135.5.15 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Однак, з огляду на правомірність відображення позивачем у податковому обліку та у складі податкових зобов`язань з податку на додану вартість відповідних сум податку по взаємовідносинах із Військовою частиною НОМЕР_1 ДПС, отримані суми не підлягають включенню до складу доходів що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.

Враховуючи викладене, на думку суду, висновки акта перевірки про порушення ТОВ «НВП «ТЕМП-3000» норм Податкового кодексу України щодо завищення позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість та заниження доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток у зв`язку з цим, нормативно та документально не підтверджуються, відповідно, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню як протиправні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників ДФС від 22.03.2017 року №, №.

3. Стягнути судові витрати в сумі 2148 (дві тисячі сто сорок вісім) грн 74 коп. на користь ТОВ "НВП "ТЕМП-3000" (, адреса: 01033, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЖИЛЯНСЬКА, будинок 45) шляхом їх безспірного списання з рахунків ОФІСУ ВЕЛИКИХ ПЛАТНИКІВ ПОДАТКІВ ДЕРЖАВНОЇ ФІСКАЛЬНОЇ СЛУЖБИ (, адреса: 04119, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 11 Г) за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович