Справа № 754/12472/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губської О.А.

суддів: Беспалова О.О., Парінова А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача Сич О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року у справі за позовом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій при винесенні постанови від 14.09.2017 про накладення штрафу по виконавчому провадженні № №53431644 неправомірними; скасування постанови державного виконавця ВП №53431644 від 14.09.2017 року про накладення штрафу на Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві в розмірі 10200 грн.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено.

На вказане судове рішення ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, при цьому посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що розрахувавши їй пенсію в розмірі 60 відсотків середньомісячного заробітку відповідно до довідки від 02.04.2008 №18-411/зп, а не середньомісячного заробітку, чинного на момент такого перерахунку, відповідно до довідки Генеральної прокуратури України від 03.11.2016 № 18-1550 зп, боржник (позивач у даній справі) виконав виконавчий документ лише частково, внаслідок чого стягувач (ОСОБА_3.) позбавлена права і не може володіти своїми грошима у розмірі, встановленому рішенням суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні 01 лютого 2018 року представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Апелянт та представник відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у м. Києві, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання до суду не з'явилися, тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутності відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства (далі за текстом - КАС).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Деснянського районного суду м. Києва від 09.02.2017 у справі №754/9688/16-а постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві від 21.02.2017 було відкрито виконавче провадження №53431644.

01.03.2017 позивачем направлено відповідачу лист, відповідно до якого ЛОУПФУ в м. Києві повідомило ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві про те, що вищевказане рішення суду виконано, здійснено переведення ОСОБА_3 з 29.11.2016 на пенсію по втраті годувальника відповідно до вимог ч.19 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» в розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного заробітку).

23.05.2017 на адресу Управління надійшла Вимога державного виконавця від 15.05.2017 № 53431644/9, у якій зазначалось, що згідно довідки Генеральної прокуратури України від 05.11.2016 заробітна плата становить 21 509, 17 грн., а пенсія стягувача - 5742, 74 грн., тому рішення суду не виконане.

31.05.2017 та 11.07.2017 були направлені до державної виконавчої служби листи, в яких зазначалось, що рішення суду виконано, та здійснено переведення ОСОБА_3 з 29.11.2016 на пенсію по втраті годувальника відповідно до вимог ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку.

В рішеннях першої та апеляційної інстанції, а також у позовних вимогах ОСОБА_3 довідка про заробітну плату від 05.11.2016, яку вважає за необхідне взяти до розгляду державний виконавець, не була предметом розгляду, оскільки датою її видачі є дата, що настала пізніше ніж ухвалено постанову суду.

22.09.2017 на адресу ЛОУПФУ в м. Києві надійшла постанова державного виконавця ВП № 53431644 від 14.09.2017 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови державного виконавця та наявність підстав для її скасування.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Згідно з ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1, 2 ст. 63, ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу. У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухом О.Я. від 14.09.2017, при примусовому виконанні виконавчого листа № 754/9688/16-а, виданого 09.02.2017 Деснянським районним судом м. Києва встановлено, що рішення суду не виконано. З посиланням на положення ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" постановив накласти на боржника штраф в розмірі 10200,00 грн. за невиконання рішення суду.

Положенням ч. 1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII зазначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний, зокрема, і здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно матеріалів справи, постановою від 29.11.2016, яка виконувалась згідно виданого 09.02.2017 виконавчого листа, Київський апеляційний адміністративний суд зобов'язав Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити переведення ОСОБА_3 з 29 листопада 2016 року на пенсію по втраті годувальника відповідно до вимог ч. 19 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку.

В свою чергу, згідно довідки Генеральної прокуратури України від 05.11.2016 заробітна плата з грудня 2015 року становить 21 509, 17 грн. таким чином 60% становить 12905,50 грн.

Разом з тим, Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві пенсія ОСОБА_3 виплачується у розмірі 5 742, 74 грн.

При цьому, боржник посилається на те, що довідка Генеральної прокуратури України від 05.11.2016 не була предметом судового розгляду, а тому й рішення суду не може виконуватись на підставі вищезазначеної довідки. Пенсійним фондом було враховано при розрахунку пенсії по втраті годувальника ОСОБА_3 останню довідку про заробітну плату, яка знаходиться в матеріалах пенсійної справи, а саме від 02.04.2008 №18-411/зп.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (який набрав чинності 15.07.2015), пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів зазначає, що словосполучення «чинний заробіток» в даному випадку застосовується у значенні діючий (такий, що діє, має юридичну силу).

Як вбачається з матеріалів справи довідку Генеральної прокуратури України від 05.11.2016 ОСОБА_3 до позивача було подано 15.12.2016 разом із заявою про виконання судового рішення.

При цьому, вказана довідка була видана ОСОБА_3 спеціально для призначення їй пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про прокуратуру», що підтверджується листом Генеральної прокуратури України від 03 листопада 2016 року, наявного в матеріалах справи (а.с.52).

Крім того, відповідно до листа Генеральної прокуратури України від 29 березня 2017 року, наявного в матеріалах справи (а.с.54) довідку про заробітну плату від 02.04.2008 №18-411зп видано ОСОБА_5 для перерахунку пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.02.2008 №34 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Інші довідки про заробітну плату ОСОБА_5, в тому числі для оформлення пенсії по втраті годувальника на протязі 2008 року Генеральною прокуратурою України не надавались.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при виконанні позивачем рішення суду, він повинен був застосовувати показники, зазначені в довідці Генеральної прокуратури України від 05.11.2016, оскільки саме вказаною довідкою визначено розмір середньомісячного (чинного) заробітку, який повинен застосовуватися при розрахунку пенсії ОСОБА_3 по втраті годувальника.

Таким чином, посилання боржника на необхідність застосування при розрахунку пенсії ОСОБА_3 довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 02.04.2008 №18-411зп, безпідставні.

Отже, розрахунок пенсії ОСОБА_3 здійснено в неналежному розмірі, тобто рішення суду у виконавчому провадженні ВП №53431644 виконано не у повному обсязі.

Таким чином, вищенаведені норми та встановлені судом обставини справи підтверджують правомірність прийнятого відповідачем рішення про накладення штрафу на Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві за невиконання рішення суду по виконавчому провадженню ВП №53431644.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, це є підставою для її скасування та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.4 ст.229, ст.ст. 242, 250, 286, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року у справі за позовом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у м. Києві про визнання дій неправомірними та скасування постанови - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повне судове рішення складено 01 лютого 2017 року.