Справа № 826/5874/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2018 року № 826/5874/17

Окружний адміністративний суд міста Києва під головуванням судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октава фінанс» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октава фінанс» (далі - Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 лютого 2017 року № на суму 1700 грн. - штрафу за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що після проведення фактичної перевірки відділення № 15 ТОВ «Фінансова компанія «Октава фінанс» Головним управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області складено Акт № 000006 від 03 лютого 2017 року, відповідно до висновків якого виявлено порушення пунктів 2 та 5 статті 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95). На підставі зазначених висновків відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 24 лютого 2017 року та застосовано штрафні санкції на суму 1 700, 00 грн.

Вважаючи, що Товариство не належить до уповноважених банків або їх агентів, а здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти на підставі генеральної ліцензії НБУ, до нього не застосовуються положення Закону № 265/95, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, надав до матеріалів справи письмові заперечення.

З огляду на викладене, з урахуванням відсутності заперечень з боку представника позивача, розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, з метою здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, реалізації підакцизних товарів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України ГУ ДФС у Івано-Франківській області проведено фактичну перевірку пункту обміну валют за адресою: вул. Незалежності, 11 у м. Івано-Франківську, суб'єкта господарської діяльності ТОВ «ФК «Октава фінанси», за результатами якої складено Акт № 53/09/15/РРО/39628794 від 03 лютого 2017 року.

Відповідно до висновків Акту виявлено такі порушення:

- пунктів 6 та 7 розділу ІІ Постанови Правління НБУ № 502 від 12 грудня 2002;

- пунктів 2 та 5 статті 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ № 637 від 15 грудня 2014 року.

На підставі висновків Акту від 03 лютого 2017 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 24 лютого 2017 року, з яким не згоден позивач, вважаючи, що оскільки Товариство не належить до уповноважених банків або їх агентів, а здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти на підставі генеральної ліцензії НБУ, до нього не застосовуються положення Закону № 265/95.

Відповідач з такими доводами не погоджується, зазначаючи, що готівка, яка потрапляє до кас обмінного пункту валют, має оприбутковуватися у день її надходження у повній сумі. Якщо проведення готівкових розрахунків здійснюється із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або з використанням розрахункових книжок, оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО. У даному випадку, на думку відповідача, було встановлено порушення порядку проведення розрахунків при здійсненні обміну валют, а саме, проведення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти без застосування зареєстрованого та опломбованого у встановленому порядку реєстратора розрахункових операцій, не видача розрахункового документа встановленого зразка на повну суму проведення операцій. Отже, перевіркою встановлено не прибуткування готівкових коштів у встановленому порядку в касовій книзі в сумі їх фактичних надходжень, що знаходилися на місці проведення розрахунків у сумі 77 108, 73 грн. згідно опису готівкових коштів. За таких обставин відповідач вважає правомірними дії контролюючого органу та податкове повідомлення-рішення, у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, з урахуванням пояснень представника позивача та заперечень представника відповідача, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів дійшов до наступних висновків.

Відповідно до підпункту 14.1.208 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України пункт обміну іноземної валюти для цілей розділу ХІІ цього Кодексу - структурна одиниця, яка відкривається банком (фінансовою установою), у порядку, встановленому Національним банком України, у тому числі на підставі агентських договорів з юридичними особами - резидентами, а також національним оператором поштового зв'язку, де здійснюються валютно-обмінні операції для фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, та розташована поза межами операційного залу.

Згідно пунктів 4.1 та 5.1 Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 грудня 2002 року № 502 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 14 січня 2003 року за № 21/7342 (далі - Інструкція № 502) валютно-обмінні операції для фізичних осіб (резидентів і нерезидентів) здійснюється касами банків фінансових установ) і пунктами обміну валюти згідно з порядком, установленим цією Інструкцією. Довідки за формою № 377, квитанції за формами № 377-А, 377-і, 377-І, 377-К та чек банкомата є касовими і розрахунковими документами.

Згідно пункту 6.2 Інструкції № 502 операції з купівлі готівкової іноземної валюти за готівкові гривні у фізичних осіб здійснюють, зокрема: каси банку (фінансової установи) з оформленням квитанцій за формою № 377-К із зазначенням у них часу здійснення операції та додатково для фізичних осіб - нерезидентів - довідок за формою № 377.

Квитанція від 26 січня 2017 року, видача якої мала місце у даному випадку, видана фізичній особі як підтвердження здійснення валютно-обмінних операцій, визначених в абзацах другому-шостому пункту 1.2. Інструкції № 502.

При цьому, касир ОСОБА_1 видав перший примірник квитанції про здійснення валютно-обмінної операції без застосування РРО, що підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року у справі 344/1961/17, провадження № 3/344/1449/17 за адміністративними матеріалами про притягнення до адміністративної відповідальності (наявна в матеріалах справи).

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95).

Положеннями зазначеного Закону № 265/95 визначено, що уповноважені банки, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб'єкти господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками, зобов'язані:

- проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій;

- видавати особі, яка купує або продає іноземну валюту, перший примірник розрахункового документа на повну суму операції.

Отже, обов'язки з виконання вищевказаних операцій виникають у уповноважених банків або їх агентів.

Відповідно до статті 18 Закону № 265/95 у разі порушення встановленого цим Законом порядку виконання операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, до уповноважених банків та суб'єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками, за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції.

Таким чином, до відповідальності за порушення встановленого Законом порядку виконання операцій з купівлі-продажу іноземної валюти може бути притягнуто лише уповноважений банк або його агентів.

Судом встановлено, що позивач не належить до уповноважених банків або його агентів, а здійснює свою діяльність через операційні каси на підставі генеральної ліцензії Національного банку України № 165 від 20 листопада 2015 року, зокрема, надання фінансових послуг з переказу коштів та обмін валют здійснюються в операційних касах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октава фінанс» з використанням розрахункових документів, визначених Національним банком України без застосування РРО та без придбання торгових патентів згідно з вимогами Податкового кодексу України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України та змін до деяких нормативно-правових актів НБУ» від 12 грудня 2002 року № 502.

З наведеного вбачається, що при виконанні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти в операційній касі, відсутні правові підстави для застосування позивачем реєстратора розрахункових операцій, а тому посилання відповідача на порушення позивачем пункту 2 та 5 статті 4 Закону № 265/95-ВР є необґрунтованим.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не оприбутковано готівкові кошти у встановленому порядку в касі в сумі їх фактичного надходження згідно опису готівкових коштів, що знаходяться на місці проведення розрахунків.

У цьому зв'язку суд зазначає, що порядок проведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначено Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, зареєстрованим Міністерством юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320 (далі - Положення № 637).

Відповідно до пункту 2.6 зазначеного Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та у повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки у повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Підприємствам, яким Законом № 265/95 надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Враховуючи те, що позивачем згідно положень частини третьої статті 9 Закону № 265/95 РРО та РК не застосовуються при виконанні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, оскільки вказані операції виконуються в операційній касі фінансової установи з оформленням розрахункових документів, відповідно до положень нормативних актів Національного банку України, то висновок відповідача про порушення позивачем приписів пункту 2.6 Положення № 637, що призвело до не оприбуткування готівкових коштів у встановленому порядку в касі є також необґрунтованим.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення № 000828 від 24 лютого 2017 року Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9, статей 73, 74, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наявних у матеріалах справи доказів, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октава фінанс» підлягає задоволенню.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № 000828 від 24 лютого 2017 року.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октава фінанс» (01113, м. Київ, вул. Коновальця, 36-В, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда