Справа № 357/9071/17
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/9071/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Бондаренко О. В.

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

08.08.2017 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом, в якому просили в судовому порядку визнати незаконним та скасувати рішення Білоцерківської міської Ради Київської області чотирнадцятої сесії міської ради пятого скликання від 25 квітня 2007 року №351 в частині рішення міської ради по пункту 6: визнати таким, що втратив чинність:6.13. Пункт 1 додатку 2 рішення виконавчого комітету міської ради №225 від 17.07.2002р. (перезатверджено рішенням 23 сесії міської ради четвертого скликання від 21.04.05 №234) про передачу в приватну власність гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на земельну ділянку по вулиці Колгоспна, 81 площею 800 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», у звязку зі смертю одного зі співвласників будинку і відсутністю державного акту на земельну ділянку.

В обґрунтування вимог позивачі зазначили, що ОСОБА_2 належить 54/100 частини домоволодіння № 81 по вул.. Колгоспній в м. Біла Церква Київської області на підставі договорів дарування частики житлового будинку від 16.03.2007 року, укладених з ОСОБА_5 та з ОСОБА_3. ОСОБА_1 належить право на спадкування частки вказаного домоволодіння, як спадкоємцю першої черги після смерті його батька ОСОБА_7, які він прийняв. Згідно рішення виконкому Білоцерківської міської ради № 42 від 11.04.1962 року та рішення від 30.06.1998 року № 196 за належним їм домоволодінням № 81 по вул.. Колгоспній було закріплено земельну ділянку площею 800 кв.м. Рішенням виконкому Білоцерківської міської ради від 17.07.2002 року № 225 попередніми співвласникам домоволодіння: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 було передано в приватну власність ( спільну сумісну) земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 800 кв.м. 16.03.2007 року двоє із співвласників домоволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_6 подарувати свої частки домоволодіння № 81 ОСОБА_2 21.05.2017 року помер співвласник домоволодіння ОСОБА_7 і спадщину після нього прийняв син ОСОБА_1 У червні 2017 року ОСОБА_1 та власницею сусіднього домоволодіння № 79 по вул.. Колгоспній ОСОБА_4 виник конфлікт з приводу межі земельних ділянок. Для врегулювання стосунків цієї конфліктної ситуації викликались співробітники поліції. Під час зясування стосунків син ОСОБА_4 повідомив, що вони приватизували свою земельну ділянку і межа проходить посередині двору домоволодіння № 81. Перевіривши дану інформацію, достеменно знаючи, що в 2002 році попередніми власниками їх домоволодіння відповідним рішенням було передано земельну ділянку в приватну власність, він, ОСОБА_1, звернувся до архіву та 04.08.2017 року отримав інформацію про те, що 17.07.2002 року рішенням виконкому № 225 співвласникам домоволодіння № 81 по вул. Колгоспній булу передано у приватну власність земельну ділянку площею 800 кв.м., а рішенням виконкому № 234 від 21.04.2005 року попереднє рішення було перезатверджене. Однак, рішенням Білоцерківської міської Ради Київської області чотирнадцятої сесії міської ради пятого скликання від 25 квітня 2007 року №351 в частині рішення міської ради по пункту 6: визнати таким, що втратив чинність:6.13. Пункт 1 додатку 2 рішення виконавчого комітету міської ради №225 від 17.07.2002р. (перезатверджено рішенням 23 сесії міської ради четвертого скликання від 21.04.05 №234) про передачу в приватну власність гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на земельну ділянку по вулиці Колгоспна, 81 площею 800 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», у звязку зі смертю одного зі співвласників будинку і відсутністю державного акту на земельну ділянку. Про дане рішення співвласників домоволодіння № 81 не повідомили. Вони, співвласники домоволодіння ніколи не давали згоди на зміну чи припинення свого права на вказану земельну ділянку, тому рішення Білоцерківської міської Ради Київської області чотирнадцятої сесії міської ради пятого скликання від 25 квітня 2007 року №351 в частині рішення міської ради по пункту 6, є незаконним.

Ухвалою суду від 19.09.2017 року у справі було залучено в якості третьої особи, ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 13.12.2017 року провадження у справі за даним позовом в частині вимог ОСОБА_5 було закрито в порядку п.5 ч.1 ст.157 КАС України.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просив задовольнити вимоги в повному обсязі

Відповідач, Білоцерківська міська рада Київської області, подала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника на розсуд суду.

Третя особа: ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Представник ОСОБА_4, адвокат за договором ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечив проти позову та зазначив, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки між сторонами існує спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд, заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів трудящих № 234 від 11.04.1962 року ( а.с.15), було ухвалено рішення про утворення житлово будівельного колективу для побудови двоповерхового житлового будинку в складі громадян: ОСОБА_6, ОСОБА_7, та наділення для будівництва цим житлово будівельним колективом двоповерхового житлового будинку земельною ділянкою площею 800 кв.м. по вул.. Колгоспній № 79.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів від 30.06.1998 року № 196( а.с.16), п.20 було вилучено від земельної ділянки домоволодіння № 81 по вул.. Колгоспній частину земельної ділянки площею 29 кв.м. та приєднано її до земельної ділянки домоволодіння № 79 по вул. Колгоспна, на що є згода власника домоволодіння № 81 по вул.. Колгоспна. Вилучити від земельної ділянки домоволодіння № 79 по вул.. колгоспна частину земельної ділянки площею 29 кв.м. та приєднати її до земельної ділянки домоволодіння № 81 по вул.. Колгоспна. На що є згода власника домоволодіння № 79 по вул.. Колгоспна. Площа земельних ділянок буде становити: № 81 по вул.. Колгоспна 800 кв.м., № 79 по вул. Колгоспна 1000 кв.м. норма, 692 кв.м. надано в тимчасове користування строком на 3 роки під город.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 225 від 17.07.2002 року ( а.с. 18), було вирішено передати громадянам: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 безкоштовно у приватну ( спілу сумісну) власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору, для ведення особистого селянського господарства, площею 800 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 234 від 21.04.2005 року ( а.с. 19), було вирішено затвердити рішення виконавчого комітету про передачу земель у приватну власність громадянам та про затвердження технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки і підготовці державних актів на право приватної власності на землю. Внесення змін та доповнень у попередні рішення, оскільки протягом 2002 2004 років виконавчий комітет в перевищення своїх повноважень вирішував питання регулювання земельних відносин, а саме приймав рішення про передачу, надання в користування, вилучення, викуп земельних ділянок ( акт перевірки Київського обласного головного управління земельних ресурсів від 15.09.2004 року, подання прокуратури м. Біла Церква від 25.02.2005 року № 926).

Рішенням Білоцерківської міської ради № 351 від 25.04.2007 року, п.6.13 було визнано таким, що втратив чинність Пункт 1 додатку 2 рішення виконавчого комітету міської ради №225 від 17.07.2002р. (перезатверджено рішенням 23 сесії міської ради четвертого скликання від 21.04.05 №234) про передачу в приватну власність гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на земельну ділянку по вулиці Колгоспна, 81 площею 800 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», у звязку зі смертю одного зі співвласників будинку і відсутністю державного акту на земельну ділянку.

Також, з матеріалів справи ( а.с. 21-23) вбачається, що позивачу ОСОБА_2 належить на праві власності 54/100 частини домоволодіння № 81 по вул.. Колгоспна в м. Біла Церква на підставі договорів дарування від 16.03.2007 року укладених з ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

З технічного паспорту на будинок ( а.с. 24-28) вбачається, що будинок перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 ( 54/100) та ОСОБА_7 ( 46/100).

Із свідоцтва про смерть ( а.с. 29) та витягу ізі Спадкового реєстру ( а.с. 30), вбачається, що ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 21.05.2017 року, та 03.07.2017 року зареєстрована спадкова справа № 19/2017 ( у нотаріуса) за реєстром № 60873403.

З висновку Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області від 06.07.2017 року ( а.с. 31), вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існують спірні питання про право власності на домоволодіння № 81 по вул. Колгоспна та визначення меж між їх дворами, в звязку з чим виникають постійні конфліктні ситуації.

Також, судом встановлено, що на підставі договору № 136 від 02.07.2012 року укладеного між ОСОБА_4 та ПП «ОСОБА_8 - Кадастр», було виготовлено проект землеустрою ( а.с. 53- 77), щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: м. Біла Церква, вул. Колгоспна, 79, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква Київської області, у власність ОСОБА_4.

З договору дарування земельної ділянки від 21.09.2017 року ( а.с. 106-109) вбачається, що земельна ділянка площею 0,1000 га, ( кадастровий номер: :04:029:0044), за адресою: м. Біла Церква, вул. Селянська ( колишня Колгоспна), 79, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.04.2014 року видане на підставі рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 1095-48-VI від 23.11.2013 року, та 21.09.2017 року право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_10, на підставі вказаного договору дарування.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАСУ, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. У своєму рішенні від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України у редакції, яка діяла на момент звернення позивачів до суду, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства. Аналогічні підстави для закриття провадження у справі встановлені п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України у редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року (далі - КАС України № 2147).

Пунктом 10 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України №2147 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ураховуючи зміни до норм процесуального закону, з метою вирішення питання можливості розгляду справи у порядку адміністративного судочинства суд вважає за необхідне вирішувати дане питання з урахуванням положень обох редакцій Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 КАСУ № 2747 завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень регламентує також ч. 1 ст. 2 КАС України №2147.

Приписи ч. 2 ст. 2 КАСУ №2747 визначали, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У постанові Пленуму ВАСУ від 20.05.2013 р. № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» в абз.2 п.2 суд вказав, що чинне законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір", проте для розгляду будь-якого спору адміністративний суд має встановити, що пред'явлений на вирішення суду спір містить публічно-правовий зміст/характер. Для з'ясування характеру спору судам слід враховувати, що протилежним за своїм значення до публічно-правового є приватно - правовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Пунктом 3 абз.2-3 вищезгаданої постанови ВАСУ передбачена необхідність звернення уваги суду на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи (суб'єктів владних повноважень), але і здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань. З наведеного випливає, що законодавець, вказуючи про можливість оскарження в адміністративному порядку будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не зазначив чітких критеріїв віднесення певного спору до публічно-правового чи, відповідно, приватно - правового.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України № 2747 юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Аналогічні за змістом норми закріплені й у п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України № 2147, на підставі яких юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень ( ч. 1 ст. 3 КАС України № 2747).

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України № 2147 слідує, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

В абзаці 7 ч. 1 ст. 3 КАС України № 2747 визначено суб'єкт владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому, визначення суб'єкта владних повноважень, що міститься у п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України №2147, дещо розширюючи дане поняття, в цілому збігається із закріпленою у попередній редакції процесуального закону дефініцією. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України № 2747 та ч. 2 ст. 2 КАС України № 2147 у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. На переконання суду, вказане підтверджує відсутність у адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про цивільне право у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують на відсутність правових підстав для набуття права власності на спірне нерухоме майно третьою особою ОСОБА_4, яке, на переконання позивачів, протиправно було зареєстровано за нею внаслідок винесення Білоцерківською міською Радою Київської області рішення від 25 квітня 2007 року № 351 в частині рішення міської ради, яким було визнано таким, що втратив чинність: 6.13. Пункт 1 додатку 2 рішення виконавчого комітету міської ради №225 від 17.07.2002р. (перезатверджено рішенням 23 сесії міської ради четвертого скликання від 21.04.05 №234).

Крім того, позивачі вказують, що відповідним рішенням порушені їх право на землю, яке було ними реалізоване, однак не зареєстроване у передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, підставами даного позову визначені обставини неправомірності, на думку позивачів, набуття третьою особою права власності на спірну земельну ділянку, що, на їх переконання, порушує належне їм право власності. Тобто, в основу обґрунтування протиправного характеру оскаржуваного рішення покладено не порушення порядку та процедури винесення такого рішення, а відсутність такого права в особи, за якими у подальшому таке право було зареєстровано, що безумовно свідчать про існування спору про право у межах даних правовідносин.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України у редакції, яка була чинною на момент звернення позивача до суду, визначали, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як видно з матеріалів справи, спірній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер, вона була передана у власність ОСОБА_4 та зареєстрована за нею у встановленому законом порядку, а за таких обставин на час подання позовної заяви виникли відносини з приводу реалізації права власності, а тому має місце спір, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги, що предметом оскарження у даній справі є рішення Білоцерківської міської ради Київської області, в обґрунтування протиправності (правомірності) якого позивачами покладено заперечення можливості набуття права власності на спірну земельну ділянку третьою особою, суд приходить до висновку про неможливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі, незважаючи на суб'єктний склад сторін даного спору.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст. 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України № 2147 встановлено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у даній справі, як такій, що не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки вказаний спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства

Керуючись ст.ст. 238, 243, 248 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення, закрити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя ОСОБА_11