Справа № 509/2426/17
Суддя: Гандзій Д. М.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/2426/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь адміністративний позов ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, 3-тя особа без самостійних вимог на предмет спору : Житлово-будівельний кооператив «Марін-Булдер» про визнання протиправною бездіяльність,

В С Т А Н О В И В :

5 липня 2017 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, змінивши в подальшому предмет позову, та в остаточній редакції якого від 29.11.2017 р., просила суд визнати протиправною бездіяльність відповідачів у ненаданні їй погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (кадастровий № :02:008:1531) на території Таїровської с/р, с. Мізікевича, ж/м «Совіньйон», вул. Марківська, 19, Овідіопольського району Одеської області, мотивуючи це тим, що починаючи з 23.01.2017 р., а в подальшому, 16.03.2017 р., 28.04.2017 р., 01.08.2017 р., 28.10.2017 р. коли вона звернулася до відповідачів з заявою про затвердження проекту землеустрою, відповідачі, розглядаючи вказані питання сесіях Таїровської селищної ради постійно відмовляли позивачці у затвердженні проекту землеустрою, не ухвалюючи при цьому рішень з цього приводу, обмежуючись лише відписками та інколи, надаючи їй листи селищної ради з відповіддю про те, що вказані питання будуть розглянуті на черговому пленарному засіданні селищної ради з наданням витягів з протоколів пленарних засідань чергової сесії Таїровської с/р. Така поведінка відповідачів, як органу місцевого самоврядування є на думку суду протиправною бездіяльністю, яка полягає у незатвердженні проекту землеустрою і ненаданні їй копій відповідних рішень відповідачів для їх подальшого оскарження в судовому порядку.

В судове засідання позивачка не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомила, надавши до суду письмову заяву, в якій повністю підтримала позов, просила його задовольнити та слухати справу за її відсутності (а.с. 160,162).

Представниця відповідачів в судове засідання повторно не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду неодноразово повідомлялась належним чином, поштовими повідомленнями та особисто під розписки, причини поважності неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, що у відповідності до приписів ч. 3 ст. 205 КАСУ, не є перешкодою для розгляду справи по суті на підставі наявних у справі доказів (а.с. 139,141,161).

Представник 3-ої особи ЖБК «Марін-Білдер» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду письмові пояснення, в яких просив суд, задовольнити адміністративний позов та слухати справу за його відсутності (а.с. 160,163-165).

Дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень - обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Обставини, які визнаються учасниками справи - не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи - не є обовязковою для суду.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених Земельним кодексом України, можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду.

Статтею 121 Земельного кодексу України передбачено, що кожен громадянин України має право на безкоштовне отримання земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації.

Відповідно до ч.ч. 6,7,9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки га надання її у власність.

Зазначеною нормою Закону встановлений обов'язок органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність, за наявності погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затвердити поданий йому проект землеустрою і прийняти рішення про надання земельної ділянки у власність, оскільки іншого альтернативного варіанту поведінки органу місцевого самоврядування зазначена норма права не передбачає, а також з огляду на положення частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2010 по справі № 1-6/2010 від 01.04.2010 р., Конституційний Суд України вважає, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів, крім публічно-правових спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

В аспекті конституційного подання : положення частини 1 ст. 143 Конституції України, згідно з якими, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворення ними органи місцевого самоврядування «вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції», слід розуміти так, що при вирішенні цих питань, органи місцевого самоврядування діють як суб`єкти владних повноважень ; положення пунктів «а», «б», «в», «г» ст. 12 Земельного Кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності - треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень; положення пункту 1 частини першої статті 17 КАСУ, стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» - слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Суд встановив, що за позивачкою, як член ЖБК «Марін-Білдер» згідно рішення останніх, для будівництва житлового будинку було закріплено земельну ділянку за адресом: вул. Марківська, №19, ж/м «Совіньон», с. Мізікевича (с. Лиманка), Овідіопольський район, Одеська область. Крім цього, позивачка звернулася до правління ЖБК «Марін-Білдер» з клопотанням про погодження отримання нею безоплатно у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку (присадибну ділянку) площею 0,0659 га, що розташована за адресом: вул. Марківська, №19, ж/м «Совіньон», с. Мізікевича (с. Лиманка), Овідіопольський район, Одеська область та 01.07.2011 р. отримала згоду ЖБК «Марін-Білдер» на вилучення Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області із землекористування 3-ої особи для безоплатної передачі у власність позивачки вищевказану земельну ділянку, що підтверджується випискою з протоколу правління ЖБК «Марін-Білдер» від 01.07.2011 року №01/07/11-М/19 від 01.07.2011 р. (а.с. 12,13).

Таким чином, земельна ділянку за адресом: вул. Марківська, №19, ж/м «Совіньон», с. Мізікевича (с. Лиманка), Овідіопольський район, Одеська область - з 01.07.2011 р. не знаходиться у оренді 3-ої особи.

Так, 12.07.2011 р. позивачка звернулася до відповідачів з клопотанням про передачу їй у власність земельної ділянки (а.с. 14).

В подальшому, 10 сесія VІ скликання відповідачів, своїм рішенням №287-VІ від 07 вересня 2011 року надала дозвіл позивачці на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачки земельної ділянки площею 0,0659 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок) за рахунок земель житлової та громадської забудови, наданих у оренду 3-й особі для житлового будівництва громадян, за згодою 3-ої особи на вилучення у нього цих земельних ділянок (а.с. 15-17).

На підставі дозволу відповідачів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачки вищевказаної земельної ділянки площею 0,0659 га (надалі змінену рішенням 43 сесії, VI скликання Таїровської с/р № 1258-VI від 10.07.2015 р. - на 0,0629 га) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок) за рахунок земель житлової та громадської забудови, позивачка звернулася із заявою до ТОВ «Пульсар» із заявою про виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність позивачки та уклала договір № 5644 від 12.09.2014 р. (а.с. 18-23).

Суд встановив, що під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачки земельної ділянки, було встановлено накладення меж земельної ділянки з межами іншої земельної ділянки, що належала (на момент оформлення проекту землеустрою) на праві власності громадянці ОСОБА_2, у звязку із чим позивачка звернулася за погодженням до відповідачів щодо зменшення площі земельної ділянки до 0,0629 га, про що 43 сесія УІ скликання відповідачів прийняла вищевказане рішення від 10 липня 2015 року (а.с. 18-19).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Таїровської селищної ради, с. Мізікевича, ж/м «Совіньон», вул. Марківська, 19, Овідіопольського району, Одеської області було виготовлено (а.с. 50-134).

28.11.2016 р. позивачка звернулася до державного органу з питань земельних відносин відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки на яку позивачці, як землекористувачу, була відкрита та видана копія поземельної книги 020081531.

Позивачка звернулася до відповідачів 23.01.2017р. із заявою про затвердження Проекту землеустрою, на яку відповідачі своїм листом № Ш-56/ОП від 20.02.2017 повідомили позивачку про розгляд її заяви на черговому засідання сесії (а.с. 24,25).

17 сесією Таїровської селищної ради VII скликання від 21.02.2017 було відхилено рішення про безоплатну передачу у власність позивачці земельної ділянки площею 0,0629 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території Таїровської селищної ради в с. Лиманка, ж/м «Совіньйон», вул. Марківська, 19, Овідіопольського району Одеської області, із земель, що перебувають в оренді ЖБК «Марін-Білдер», про що було повідомлено позивачці лише під час особистого прийому - 27.04.2017 р. без вручення їй копії рішення. В той же час, про причини відхилення вищезазначеного рішення повідомлено не було.

У звязку з чим, позивачка була змушена повторно звернуться до відповідача 16.03.2017 р. із заявою про затвердження Проекту землеустрою, на яку відповідачі своїм листом №Ш-225/ОП від 10.04.2017 р. повідомили про її розгляд на черговому засіданні сесії відповідачів, який був отриманий позивачко особисто, у приміщенні селищної ради 27.04.2017р. Однак, як встановив суд, відповіді щодо результатів розгляду на черговій сесії відповідачі позивачці письмово не надали, як і не надали позивачці відповідного рішення сесії, порекомендувавши у телефонній бесіді звертатись до офіційного сайту відповідачів у мережі інтернету (а.с. 27-31).

З доступних у інтернеті ресурсів (інформації з офіційного сайту відповідачів, позивачці стало відомо, що її заява не задоволена.

Як вбачається з матеріалів позову, на особистому прийомі, голова Таїровської селищної ради не зміг назвати причини відмови і порекомендував позивачці подати ще раз пакет відповідних документів на розгляд сесії відповідачів.

Так, 28.04.2017 р. позивачка втретє звернулася до відповідачів із заявою про затвердження Проекту землеустрою. Однак, жодних листів з 28.04.2017 р. позивач від відповідачів не отримувала та як стало відомо позивачці із розміщеної інформації на офіційному сайті відповідачів, на 18 сесії селищної ради в черговий раз без будь-яких причин було відмовлено позивачці у затверджені Проекту землеустрою.

Рішенням про надання земельної ділянки у власність за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Суд зясував, що з моменту відкриття провадження по вищезазначеній справі 07.07.2017 р., позивачка двічі зверталась до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області із аналогічними заявами про погодження Проекту землеустрою, і відповідачами, в свою чергу, двічі відмовлялося у погоджені вищезгаданого Проекту землеустрою (сесія 22 VII скликання від 22.08.2017 та сесія 23 VII скликання від 14.11.2017 р. (а.с. 150-157).

Суд зясував, в кожному випадку звернення позивачки до відповідачів з заявами про погодження Проекту землеустрою позивачка не отримувала жодного рішення з приводу розгляду її 5-ти заяв, що на думку суду є грубим порушенням вимог ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та суперечить вимогам ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка встановлює виключну компетенцію сільських, селищних міських рад, і за якою, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішувались питання регулювання земельних відносин. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даних випадках, Таїровська селищна рада діяла не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України та всупереч вимогам ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», порушивши при цьому права позивачки, закріплені Конституцією України, тобто вбачається груба протиправна бездіяльність відповідачів у ненаданні позивачці погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а тому вказаний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72-80,94,192,210,211,217,225,227,228,241-247,250,251 КАС України, Конституцією України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 40,118,121 ЗК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, 3-тя особа без самостійних вимог на предмет спору : Житлово-будівельний кооператив «Марін-Булдер» про визнання протиправною бездіяльність задовольнити ;

2.Визнати протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області у ненаданні ОСОБА_1 погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (кадастровий № :02:008:1531) на території Таїровської с/р, с. Мізікевича, ж/м «Совіньйон», вул. Марківська, 19, Овідіопольського району Одеської області.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в прядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Гандзій Д.М.