Справа № 2а-5536/12/1470
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2018 Київ К/9901/1196/18 2а-5536/12/1470

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуБаштанської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби (правонаступник - Баштанська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Миколаївській області)
на постановуМиколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2012 (суддя Єнтіна А.П.)
та ухвалуОдеського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 (колегія у складі суддів: Ступаков І.Г., Бітов А.І., Милосердний М.М.)
у справі № 2а-5536/12/1470
за позовомПублічного акціонерного товариства «Баштанський сирзавод»
доБаштанської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Баштанський сирзавод» звернулося до суду з позовом до Баштанської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.12.2007 № /0 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2007 року у розмірі 109428,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав про те, що він є переробним підприємством і обґрунтовано відповідно до п. 11.21 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР (далі - Закон №168/97-ВР) та п. 6 Порядку нарахування виплат та використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1999 № 805 (далі - Порядок №805), подав до податкового органу дві податкові декларації з податку на додану вартість за жовтень 2007 року (основну і дотаційну), включивши до сум податкового кредиту, задекларованих в основній декларації, суму податку на додану вартість, нарахованого і сплаченого з вартості обладнання, придбаного за імпортним контрактом та ввезеного на митну територію України.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2012 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013, позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.12.2007 №/0 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2007 року у розмірі 109428,00 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки податковий орган діяв виключно в межах і на підставі Конституції і законів України.

04.01.2018 дана справа передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку частини першої пункту четвертого розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість позивача згідно поданої податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2007 року та складено акт про результати перевірки від 19.12.2007 №1563/1501-00446500, яким зафіксовано порушення позивачем пп. 7.7.1, пп.7.7.2 п. 7.7 ст. 7, п. 11.21 ст. 11 Закону №168/97-ВР, п. 1, п. 3, п. 6, п. 10 Порядку № 805.

19.12.2007 на підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір.

На думку податкового органу, обладнання для виробництва сиру, імпортоване позивачем, використовується при виготовленні продукції з молока, придбаного у сільськогосподарських товаровиробників, і податок на додану вартість, сплачений у звязку із ввезенням цього обладнання, входить у відповідній частині до собівартості такої продукції. Як наслідок, декларування податкових зобов'язань з операцій з продажу цієї продукції в окремій (скороченій) декларації обумовлює і декларування в цій же декларації податкового кредиту, пов'язаного із придбанням обладнання та розрахованого відповідно до питомої ваги продукції, виготовленої з молока, придбаного у сільськогосподарських товаровиробників. Інше, на думку податкового органу, суперечить спеціальному режиму оподаткування, встановленому пунктом 11.21 статті 11 Закону № 168/97-ВР.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, з чим погодився апеляційний суд, що позивач є переробним підприємством і відповідно до п. 11.21 ст. 11 Закону №168/97-ВР та Порядку №805, податковий орган не мав правових підстав зменшувати йому суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Судова колегія касаційної інстанції вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог правильними з таких підстав.

Згідно з п. 11.21 ст. 11 «Прикінцеві положення» Закону № 168/97-ВР передбачено, що до 01.01.2008 сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно для сплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі.

Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва.

Порядок нарахування і використання зазначених коштів установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 11.29 ст. 11 «Прикінцеві положення» Закону № 168/97-ВР зупинено до 01.01.2008 дію п. 7.7 ст. 7, п. 10.1 і п. 10.2 ст. 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість за операціями з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюється сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення.

Відповідно до абз. 4 п. 1.2 р. 1 «Загальні положення» Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 № 166, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.07.1997 за № 250/2054, платники податку, в яких згідно із чинним законодавством (п. 11.21, п. 11.29 ст.11 Закону № 168/97-ВР) суми податку на додану вартість повністю залишаються в розпорядженні для цільового використання, подають податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочену). До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціальних режимів, установлених зазначеними пунктами.

Згідно з пунктом 4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 № 271 (далі - Порядок № 271), на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарський товаровиробник складає декларацію з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємством молока та м'яса живою вагою, і в терміни, передбачені законодавством для звітності, подає її до органів державної податкової служби. Одночасно з декларацією з податку на додану вартість за відповідний звітний період сільськогосподарські товаровиробники подають до органу державної податкової служби за місцем реєстрації довідку про цільове використання сум податку на додану вартість за попередній звітний період, форма та зміст якої визначаються Державною податковою адміністрацією України за погодженням із Міністерством аграрної політики. Залишок податкових зобов'язань відповідно до декларації з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунка на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми податку на додану вартість до бюджету. Залишок податкового кредиту відповідно до згаданої декларації, тобто від'ємна різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, зараховується сільськогосподарським товаровиробникам на зменшення податкових зобов'язань наступних звітних періодів.

Із наведеного випливає, що податкове зобов'язання і податковий кредит декларує за спеціальною (скороченою) податковою декларацією платник податку на додану вартість, який підпадає під дію п. 11.29 ст. 11 Закону №168/97-ВР, тобто, такий платник податку на додану вартість, який, реалізовуючи продукцію, на підставі зазначеної норми не сплачує цей податок до бюджету, а декларує податкові зобов'язання за спеціальною податковою декларацією, використовуючи кошти відповідно до Порядку № 271.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Баштанської міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби (правонаступник - Баштанська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Миколаївській області) залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П. Юрченко
Судді І.А. Васильєва
С.С. Пасічник