Справа № 337/3329/17
Суддя: Кучерук І. Г.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/337/2/2018
Справа № 337/3329/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Коваленко В.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправним, та зобовязання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у обчисленні та призначенні пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 15.01.2011 року; зобовязати відповідача обчислити, призначити та виплачувати з 25.07.2017 року пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) на підставі довідок прокуратури Запорізької області від 07.06.2017 № 18-394вих.-17, від 07.06.2017 вих. № 18-393 вих.-17 та від 26.05.2017 № 11-914 вих.-17 у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку з урахуванням фактично отримуваних виплат і умов праці, без обмежень, відрахувань та оподаткування, за останні 24 календарних місяці роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах; стягнути з Державного бюджету України суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.07.2017 року вона звернулася до відповідача із заявою про обчислення та призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати з наступним проведенням її перерахунку у звязку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою. 31.07.2017 року за вихідним № 225/А-9 відповідач письмово відмовив у призначенні пенсії за вислугою років, посилаючись на те, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».Вважає, що прийняте відповідачем рішення є незаконним і таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення з наступних підстав. Відповідно до копії трудової книжки АХ № 553822 заведеної 21.07.1999 року на імя ОСОБА_1, вбачається, що в період з 21.07.1999 року по теперішній час вона працює в органах прокуратури. Згідно довідки прокуратури Запорізької області від 26.05.2017 року № 11-914 вих.-17, загальний стаж роботи станом на 25.05.2017 року складає 20 років 03 місяці 03 дні, з них: половина строку навчання у вузі - 02 роки 04 місяці 29 днів; робота на прокурорсько-слідчих посадах - 17 років 10 місяців 04 дні. Отже, на день звернення до відповідача, на 25.05.2016 року, стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах становив 18 років і 4 дні, загальний стаж роботи разом із половиною періоду навчання у вищому учбовому закладі, необхідний для обчислення та призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011), був достатнім та складав 20 років 05 місяці 03 дні.

Представником відповідача надано до суду відзив на позов у якому вказано, що на момент звернення за призначенням пенсії за вислугу років позивачкою, Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ втратив чинність на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-18, який набрав чинності 15 липня 2015 року. Таким чином, на момент звернення позивачки за призначенням пенсії за вислугу років Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ вже не був чинним і не має зворотньої дії у часі. На підставі ст. 86 чинного Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: З 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Також пунктом 2 вказаної статті передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Тобто призначення пенсії за вислугу років в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку за останні 24 календарних місяця роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах позивачкою вказано необґрунтовано. Позивачка на момент звернення за призначенням пенсії за вислугу років не досягла передбаченого Законом 55-річного віку. В матеріалах справи відсутні документи, які би свідчили про те, що позивачка навчалась в Запорізькому державному університеті на денній формі навчання. Просить у позові відмовити.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно ст.229 ч.4 КАС України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки АХ № 553822 від 21.07.1999 року, оформленої на імя ОСОБА_1, вона з 01.09.1994 року по 30.06.1999 року навчалась у Запорізькому державному університеті.

Факт навчання та отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста підтверджується копією диплома АР№11167343 від 30.06.1999 року Запорізького державного університету.

Також відповідно до копії трудової книжки АХ № 553822 від 21.07.1999 року, оформленої на імя ОСОБА_1, вона з 21.07.1999 року працює в органах прокуратури України.

Відповідно до довідки прокуратури Запорізької області від 26.05.2017 року за № 11-914 вих.-17, загальний стаж роботи ОСОБА_1 станом на 25.05.2017 року складає 20 років 03 місяці 03 дні, з них: половина строку навчання у вузі - 02 роки 04 місяці 29 днів; робота на прокурорсько-слідчих посадах - 17 років 10 місяців 04 дні.

Копії довідок прокуратури Запорізької області від 07.06.2017 року вих. № 18-393 вих.-17, та від 07.06.2017 року № 18-394 вих.-17, містять складові заробітної плати ОСОБА_1

25.07.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою в якій просила обчислити та призначити пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати з наступним проведенням її перерахунку у звязку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою.

Повідомленням Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя № 225/А-9 від 31.07.2017 року, ОСОБА_1 було вказано, що підстав для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» немає, так як Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-УІІІ з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Частиною 2 ст. 77 КАС України (в редакції від 15.12.2017р.) встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На момент призначення ОСОБА_1 на роботу в органи прокуратури України, тобто на 21.07.1999 року, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Частиною 1 ст. 50-1 вказаного Закону було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менш 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку.

Відповідно до ч.5 ст. 50-1 вказаного Закону, до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 цього Закону. До вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується половина строку навчання у вищих навчальних закладах.

Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, крім пунктів 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абз.1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частини 3,4,6 та 11 статті 50-1 (які не передбачали призначення пенсій), частини 3 статті 51-2, статті 53 (щодо класних чинів), статті 55 (щодо посвідчення працівника прокуратури), статті 2, втратив чинність, одночасно з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ.

Відповідно до ч.1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VII, передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Судом встановлено, що до 01.06.2015 року не було прийнято закону, який визначав би призначення спеціальних пенсій на загальних підставах.

У абзаці14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року у справі № 1-21/2005 вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 , від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004.

Зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», якими збільшено стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугою років, значно погіршують право позивача на пенсійне забезпечення враховуючи особливо складний характер роботи в органах прокуратури порівняно з іншими видами діяльності, а також ставлять його в нерівний стан поряд з працівниками прокуратури, яким призначено відповідну пенсію до набрання чинності вказаних змін.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, на які посилається відповідач в обґрунтування свого рішення про відмову в призначенні пенсії, порушує вимоги ст. 22 Конституції України.

Розглядаючи питання про застосування Закону в часі, необхідно виходити з того, що ст. 22 Конституції України закріплені права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 у справі № 21-348а13 та від 17.12.2013 у справі № 21-445а13, яка є обов'язковою для судів, а також практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, викладеною у справі «Кечко проти України».

Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполученого Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 15.01.2011), і які були звужені у зв'язку із внесення змін у Закон.

Оскільки, редакція ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами) значно звужує зміст та обсяг прав позивача, то суд вважає, що призначення пенсії має відбутися саме на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 15.01.2011 року.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається в розмірі 80% від суми місячної (чинної) заробітної плати до якої додаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен рік роботи понад 10 років на прокурорських посадах пенсія збільшується на 2%, але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

Враховуючи те, що стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорсько-слідчих посадах становить 17 років 10 місяців 04 днів, та станом на дату звернення до відповідача, пенсія ОСОБА_1 має бути призначена у розмірі 90% від суми місячного заробітку.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, суд вважає, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України (в редакції від 15.12.2017р.), при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст. 143 КАС України (в редакції від 15.12.2017р.), суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

ОСОБА_1 сплатила судові витрати при розгляді справи в сумі 640, і тому зазначені витрати згідно вимог ст. 139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача по справі за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Керуючись ст. 6, 77, 229, 139, 143, 242, 244, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Визнати протиправними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у обчисленні та призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 15.01.2011 року.

Зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя обчислити, призначити та виплачувати з 25 липня 2017 року пенсію за вислугу років ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, 69096 м. Запоріжжя, вул. Розваги, б. 27 кв. 24) відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) на підставі довідок прокуратури Запорізької області від 07.06.2017 № 18-394вих.-17, від 07.06.2017 вих. № 18-393 вих.-17 та від 26.05.2017 № 11-914 вих.-17 у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку з урахуванням фактично отримуваних виплат і умов праці, без обмежень, відрахувань та оподаткування, за останні 24 календарних місяці роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, 69096 м. Запоріжжя, вул. Розваги, б. 27 кв. 24), судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) гривень, за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного обєднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в 30-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: