Справа № 754/10285/17
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на постанову Деснянського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2017 року (повний текст виготовлено 17 жовтня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання рішення протиправним,-

в с т а н о в и в:

07 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просила визнати протиправним рішення відповідача від 15 червня 2017 року №598 про утримання надміру виплачених сум пенсій та скасувати його, зобов'язати відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 та повернути утримані суми з її щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо утримання надміру виплачених сум пенсій ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2017 року в сумі 38432,14 грн., скасовано рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо утримання надміру виплачених сум пенсій №598 від 15 червня 2017 року, які утримуються з ОСОБА_2 по 20% пенсії щомісячно до повного погашення, зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання та повернути утримані за період з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2017 року кошти з її щомісячного довічного грошового утримання в сумі 38432,14 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивач не повідомила органи Пенсійного фонду України про те, що з 02 листопада 2011 року вона займається підприємницькою діяльністю, а саме незалежною адвокатською діяльністю, а тому їй були надмірно виплачені кошти в сумі 38432,14 грн. за період з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2017 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, а також зазначила, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення фактично є звуженням змісту гарантій незалежності суддів і не відповідає тлумаченню, яке надається в рішенні Конституційного Суду України від 06 червня 2016 року №4-рп/2016.

Відповідач про дату, час і місце слухання справи в розумінні вимог КАС України повідомлений належним чином, явку свого представника не забезпечив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання, як суддя Верховного Суду України у зв'язку зі звільненням у відставку з 29 вересня 2011 року.

Листом від 03 квітня 2017 року №407/1к відповідач повідомив ОСОБА_2, що за період з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2017 року виникла переплата її пенсії в сумі 38432,14 грн. у зв'язку з працевлаштуванням; попереджено позивача, що у випадку несплати зайво переотриманих коштів, відповідачем буде прийнято рішення про утримання переплати з пенсії по 20%.

Позивач звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою від 30 травня 2017 року, в якій звертала увагу на те, що норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» щодо обмеження виплати пенсій особам, що працюють на інших посадах/роботах, положення ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не можуть бути застосовані до неї.

Листом від 26 червня 2017 року №9880/14/Ш-226/1 позивача повідомлено, що згідно бази Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено, що позивач є приватним підприємцем з 01 листопада 2011 року та у зв'язку з працевлаштуванням виникла переплата пенсії, яка складається з суми індексації та утримання податку з щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 85% від суми нарахованого утримання, що передбачено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». У разі незгоди з прийнятим рішенням про утримання переплати з щомісячного довічного грошового утримання по 20% повідомлено позивача, що вона має право звернутись за захистом своїх прав до суду.

12 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою, в якій просила надати їй копію рішення, яке стало підставою для здійснення утримання щомісячного довічного грошового утримання, та повідомила про намір оскаржити його до суду.

15 червня 2017 року відповідачем прийнято рішення №598 про утримання надміру сплачених сум пенсії ОСОБА_2 відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві не було встановлено обставин, за яких допускається стягнення з позивача надміру виплачених сум пенсій, а тому оскаржуване рішення відповідача №598 від 15 червня 2017 року про утримання з позивача надміру виплачених сум пенсій є протиправним та підлягає скасуванню, а вимоги позивача про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та повернення їй утриманих сум пенсій за цим рішенням підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, Законом України «Про пенсійне забезпечення», який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій; Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який регулює питання судоустрою і статусу суддів.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Відповідно до ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до п.3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Згідно ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що лише у випадку, коли суми пенсії виплачені надміру з підстав зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, така сума пенсії стягується з пенсіонера та відповідні відрахування провадяться на підставі рішення органу, що призначає пенсію, в розмірі не більше 20% пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для висновків щодо наявності переплати пенсії ОСОБА_2 в сумі 38432,14 грн. та прийняття оспорюваного рішення про утримання з позивача надміру виплачених сум пенсії відповідач визначає те, що позивач з 02 листопада 2011 року зареєстрована приватним підприємцем та поставлена на податковий облік як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат).

Відповідно до абз.2 п.2.21 р.ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, у разі працевлаштування (початку діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням.

Позивач не заперечує, що з 02 листопада 2011 року зареєстрована і поставлена на податковий облік як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат), проте зазначає, що фактично адвокатською діяльністю не займалась та прибутку від неї протягом цих років не отримувала, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2011-2016 роки, що були подані до контролюючого органу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач, перебуваючи на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві, отримує не пенсію за віком, а довічне грошове утримання, як гарантію незалежності суддів.

Згідно ч.5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ (в редакції, що була чинною на час виходу позивача у відставку) пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку.

Крім того, в силу вимог ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, Конституція України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку.

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну з позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення.

За своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантування фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 зазначає, що незалежність як складова конституційного статусу суддів гарантується Конституцією України і забезпечується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади, забороною впливу на них у будь-який спосіб, захистом професійних інтересів суддів, підкоренням судді лише закону при здійсненні правосуддя, державним фінансуванням та належними умовами для функціонування судів і діяльності суддів шляхом визначення у Державному бюджеті України окремо видатків на утримання судів, притягненням винних осіб до юридичної відповідальності за неповагу до суду і судді, здійсненням суддівського самоврядування.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня року №10-рп/2008, від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, в яких висловлено правову позицію, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідної умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, та повинні бути реально забезпечені; конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; дійний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

У відповідності до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Гарантії незалежності суддів встановлено у ст.ст.48, 52 р.III, ст.111 р.VII, розділах IX, X Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII), розділах IX, X Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

01 квітня 2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII, яким було внесено зміни до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, якими встановлені тимчасові обмеження щодо виплати пенсій особам, що працюють на інших посадах/роботах, не мають зворотної дії в часі і не можуть бути застосовані до позивача, оскільки вони втратили чинність як такі, що суперечать вимогам Конституції України.

Так, у п.5 рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 зазначено про виявлення ознак невідповідності Конституції України положень абзацу третього частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ, а саме: «у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність», що є підставою для визнання їх неконституційними.

Таким чином, положення абзаців 1-4 ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ стосовно зменшення розміру/припинення виплати суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання на період їх роботи на певних посадах, виконанні іншої роботи не узгоджуються з конституційними гарантіями незалежності суддів, а тому суперечать ч.1 ст.126 Основного Закону України, оскільки суддя, який після виходу у відставку використовує конституційне право на працю, не може бути позбавлений гарантій незалежності судді, зокрема належного матеріального забезпечення судді у відставці (щомісячного довічного грошового утримання).

Враховуючи викладене та керуючись статтями 147, 150, 152, 153 Конституції України, статтями 45, 51, 61, 63, 65, 67, 69, 70, 71, 73, 74 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України у наведеному вище рішенні вирішив: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, серед іншого, абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII. Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Крім того, Конституційним Судом України в п.4 резолютивної частини вищезазначеного Рішення вказаний порядок виконання цього рішення, зокрема, абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку».

Також ч.5 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ визначено, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії від 15 червня 2017 року №598 прийнято без врахування статусу позивача, як судді у відставці, та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, яке виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в ч.3 ст.22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Таким чином, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Таким чином, оскаржуваним рішенням Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві порушені права позивача на достатнє матеріальне забезпечення у зв'язку з набуттям статусу судді у відставці, на захист яких був поданий даний адміністративний позов.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прийняття відповідачем рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії від 15 червня 2017 року №598 із застосуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року, фактично звужує зміст гарантій незалежності суддів, спірне рішення прийнято за відсутності обставин, передбачених ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за яких можливо утримання надміру виплачених сум пенсії, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та не ґрунтується на оцінці усіх фактів та обставин, а тому рішення відповідача №598 від 15 червня 2017 року не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню, а щомісячне довічне грошове утримання позивача підлягає перерахунку з поверненням утриманих сум пенсій за оскаржуваним рішенням.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2018 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук