Справа № 826/9493/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2017 року № 826/9493/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особиДержавного інспектора митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС Шум Марії Петрівни Громадська організація «Євро авто трейдінг» Директор МВ «FLP CTP Hydraulics» ОСОБА_3
провизнання протиправними дій
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного інспектора митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС Шум Марії Петрівни, треті особи - Громадська організація «Євро авто трейдінг», Директор МВ «FLP CTP Hydraulics» ОСОБА_3, про визнання протиправними дій щодо відмови у пропуску через митний кордон України та складення картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205020101/2016/00788, стягнення витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що автомобіль, який ввозився позивачем мав дійсну реєстрацію в Литві, а тому дії держаного інспектора щодо відмови у пропуску через митний кордон України є неправомірними.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на те, що позивачем порушено частину першої статті 381 та пункт 60 частини першої статті 4 Митного кодексу України, у зв'язку з чим дії державного інспектора є правомірними.

В судове засідання 13.11.2017 представники відповідача та третіх осіб не з'явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи №826/9493/16 у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02.06.2016 на митному посту «Ягодин» Волинської митниці ДФС подано до митного оформлення шляхом усного декларування транспортний засіб Renault Laguna, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN НОМЕР_2, зареєстрований в Республіці Литва, в митному режимі транзит згідно статті 381 Митного кодексу України.

Транспортний засіб Renault Laguna, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримано в користування за довіреністю від директора юридичної особи-нерезидента МВ «FLP CTP Hydraulics» ОСОБА_3.

ОСОБА_1 для митного оформлення подано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, довіреність від юридичної особи-нерезидента.

Державним інспектором митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС Шум Марії Петрівни складено картку відмови у пропуску через митний кордон від 02.06.2016 №205020101/2016/00788.

Підставою для такого рішення стало порушення частини першої статті 381 (сплата грошової застави за транзит або постійний облік ТЗ) та пункту 60 частини першої статті 4 Митного кодексу України (автомобіль має статус зареєстровано/дискваліфіковано).

Вказуючи на протиправність дій державного інспектора митного поста позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Згідно з пунктом 60 частини першої статті 4 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Щодо висновку митного органу про порушення позивачем пункту 60 частини першої статті 4 Митного кодексу України, а саме що оскільки автомобіль в системі «REGITRA» Республіки Литви має статус зареєстровано/дискваліфіковано, то такий автомобіль є незареєстрованим на території відповідної країни, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з листа Державного підприємства Республіки Литви «REGITRA», автомобіль втрачає право брати участь в автомобільному русі у випадку відсутності обов'язкового страхування та діючого сертифікату технічного огляду.

Крім того, у випадку не усунення відповідних протягом 180 днів причин призупинення права участі в дорожньому русі автомобіль автоматично знімається з реєстрації.

З наведеного вбачається, що дискваліфікація автомобіля з дорожнього руху не є тотожною відсутності реєстрації транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент пред'явлення автомобіля до митного оформлення в системі «REGITRA» містилися дані, що автомобіль зареєстрований у Республіці Литва, проте дискваліфікований з дорожнього руху у зв'язку з недійсністю страхування.

Таким чином, на момент пред'явлення автомобіля Renault Laguna, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN НОМЕР_2, до митного оформлення зазначений транспортний засіб був у встановленому порядку зареєстрований в Республіці Литва.

До того ж, у зв'язку тим, що автомобіль Renault Laguna, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN НОМЕР_2, постійно зареєстрований в Республіці Литва, то вимоги щодо внесення грошової застави при митному оформленні в режимі транзит згідно статті 381 Митного кодексу України до нього не застосовуються.

За таких обставин, висновок відповідача про порушення позивачем вимог частини першої статті 381 та пункту 60 частини першої статті 4 Митного кодексу України при митному оформленні автомобіля Renault Laguna, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN НОМЕР_2, є необґрунтованим.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Що стосується стягнення з відповідача компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно положень статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До складу витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу.

Частиною першою статті 90 зазначеного Кодексу закріплено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Окружний адміністративний суд м. Києва встановив, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження здійснених (понесених) позивачем витрат на правову допомогу.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для присудження на користь позивача 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 90, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державного інспектора митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС Шум Марії Петрівни щодо відмови у пропуску через митний кордон України та складення картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205020101/2016/00788.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 здійснені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 21 копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці ДФС.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович