Справа № 826/5732/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2018 року № 826/5732/17

Окружний адміністративний суд міста Києва під головуванням судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві) та просить:

- визнати документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства протиправною;

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про виключення ФОП ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року з реєстру платників єдиного податку № 323/26-521-13-02-38 від 17 лютого 2017 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що після проведення у нього позапланової документальної невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 08 червня 2015 року по 22 серпня 2016 року відповідачем складено Акт № 10677/26-52-13-06/НОМЕР_1 від 21 листопада 2016 року, відповідно до якого виявлено порушення податкового законодавства, а також Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року № 222-VІІІ.

Зокрема, згідно висновків, викладених в Акті, виявлено, що за допомогою орендованого цифрового порту здійснюється передавання, приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних або інших електромагнітних системах, спрямованих на задоволення потреб споживачів у сфері телекомунікацій, а отже, позивачем фактично надаються послуги з підключення до телекомунікаційної мережі кабельного телебачення та мережі Інтернет, доступу до мережі Інтернет, послуги експлуатації телекомунікаційних мереж, що забезпечує абоненту можливість з'єднання кінцевого абонента з мережею Інтернет за допомогою телекомунікаційної мережі, отриманої від контрагентів.

Позивач вважає, що висновки, викладені в Акті від 21 листопада 2016 року, не відповідають фактичним обставинам, оскільки у дійсності він здійснює діяльність у сфері надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, відповідно до КВЕД 77.39, а саме здавання в оренду електронного обладнання - цифрових портів, при цьому за період, що перевірявся, не порушував умов перебування на спрощеній системі оподаткування та правомірно перебував на 2 групі платників єдиного податку.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Відповідач свого представника в суд не направив, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення, які долучено до матеріалів справи.

З огляду на викладене, з урахуванням відсутності заперечень з боку представників сторін, розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 26 серпня 2016 року у справі № 761/30062/16-к, провадження № 1-кс/761/18449/2016 проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 08 червня 2015 року по 22 серпня 2016 року.

Копія наказу № 681 від 28 жовтня 2016 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки за № 176/26-52-13-06 від 28 жовтня 2016 року направлені позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 28 жовтня 2016 року з пропозицією надати інформацію та документи щодо провадження фінансово-господарської діяльності за період з 08 червня 2015 року по 22 серпня 2016 року.

Зазначені документи отримано позивачем, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, що знаходиться в матеріалах справи.

Разом з тим, на початок перевірки ФОП ОСОБА_1 необхідних документів подано не було, у зв'язку з чим перевірка проводилася податковим органом на підставі наявної документації.

За результатами проведеної перевірки складено Акт № 10677/26-52-13-06/НОМЕР_1 від 21 листопада 2016 року, відповідно до висновків якого встановлені наступні порушення:

- підпунктів 44.1, 44.3 статті 44, пункту 85.2 абз.1, пункту 85.8 статті 85 Податкового кодексу України, а саме:ФОП ОСОБА_1 на перевірку не надані документи, пов'язані з веденням господарської діяльності, та такі, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків) за період з 08 червня 2015 року по 22 серпня 2016 року;

- пунктів 291.4 та 291.5 статті 291, пункту 293.4 статті 293, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_1 порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, у зв'язку з чим реєстрація платника єдиного податку підлягає анулюванню з 01 січня 2016 року, не застосовано ставку єдиного податку у розмірі 15% до доходу, отриманого від надання послуг за 4 квартал 2015 року, та донараховано єдиного податку за 4 квартал 2015 року у сумі 477, 13 грн.

- пункту 8 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року, а саме: ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність у сфері телекомунікацій без придбання відповідної ліцензії (на перевірку не надана);

- підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, підпункту 175.2 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 3 квартал 2015 року до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві;

- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: не подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Із зазначеними висновками Акту від 21 листопада 2016 року не погоджується позивач, вважаючи, що правомірно перебував на 2 групі платників єдиного податку та за період, що перевірявся, не порушував умов перебування на спрощеній системі оподаткування.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, з урахуванням пояснень представника позивача та письмових заперечень відповідача, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів дійшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 21 ПК України визначені обов'язки контролюючих органів, серед яких обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Контролюючі органи та їх посадові особи при прийнятті рішень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений, зокрема, Податковим кодексом України.

Відповідно до статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, що перевірявся податковим органом, ФОП ОСОБА_1 відповідно до відомостей центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб за формою № 1-ДФ «Про суми виплачених доходів і утриманого з них податку з доходів фізичних осіб» отримував такі доходи: у 2 кварталі 2016 року - за ознакою « 157 - дохід, виплачений самозайнятій особі» від ТОВ «Тріолан.Мані» у загальній сумі 50,00 грн.

До ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві надійшла ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 26 серпня 2016 року, виходячи із змісту якої досудовим слідством у кримінальному провадженні встановлено, що групою компаній ТМ «Тріолан», до складу якої входить ряд суб'єктів господарської діяльності, зокрема ТОВ «Контент Делівері Нетворк» та декілька сотень спеціально утворених фізичних осіб-підприємців, за щомісячну абонплату здійснюється надання кінцевим споживачам (абонентам) підключення до телекомунікаційних мереж та надання телекомунікаційних послуг (телебачення, Інтернет).

Грошові кошти від абонентів надходять на рахунки фізичних осіб-підприємців та у подальшому перераховуються на рахунки інших суб'єктів господарювання, які входять до складу групи компаній «Тріолан», у тому числі на рахунки ТОВ «Контент Делівері Нетворк».

В судовій ухвалі також зазначено, що вказані фізичні особи незаконно перебувають на спрощеній системі оподаткування, не включені до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, не мають відповідних ліцензій Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, тобто здійснюють приховану реалізацію телекомунікаційних послуг абонентам. Встановлено також, що фактичним постачальником телекомунікаційних послуг, тобто оператором (провайдером) телекомунікацій є ТОВ «Контент Делівері Нетворк», але згідно інформації з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, ТОВ «Контент Делівері Нетворк» звітує про відсутність абонентів та кінцевих споживачів телекомунікаційних послуг.

Для перевірки зазначеної в судовій ухвалі інформації ФОП ОСОБА_1 направлявся запит від 28 жовтня 2016 року, у якому запропоновано надати відповідачу наступні документи:

- дозвільні документи на розміщення та функціонування об'єктів оподаткування;

- необхідні ліцензії (дозволи) провайдерів програмної послуги, ліцензії національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, інші наявні ліцензії (дозволи);

- книги обліку доходів та витрат;

- договори (угоди контракти) з додатками на постачання (придбання) телекомунікаційних послуг, договори оренди цифрового обладнання, інших машин та устаткування, інші договори пов'язані з господарською діяльністю;

- акти виконаних робіт (наданих послуг);

- розрахункові документи (платіжні доручення, банківські виписки, фіскальні чеки, прибутково-касові ордери, тощо), що підтверджують факт отримання/відвантаження (надання) виконаних робіт (наданих послуг);

- пояснення та документальні підтвердження щодо наявності, у тому числі орендованих, засобів виробництва, транспортних засобів та іншого майна, які використовувалися (знаходилися з метою використання) у процесі здійснення діяльності;

- трудові договори (угоди) та/або цивільно-правові договори (угоди); табелі обліку робочого часу працівників; відомості нарахування та виплати заробітної плати (інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховувалися (виплачувалися, надавалися) платника у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами) та нарахування, утримання податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору; заяви на застосування соціальної пільги та підтверджуючі документи, передбачені законодавством, що дають право на застосування соціальної пільги; інформацію та документальні підтвердження щодо осіб, які здійснювали інші функціональні обов'язки, що забезпечували необхідні умови здійснення господарської діяльності;

- інші наявні документи, пов'язані із провадженням підприємницької діяльності та отриманням доходу.

Отже, позивачу була надана можливість надати для перевірки увесь наявний обсяг документації, у тому числі й особисті пояснення, проте запитуваних документів для перевірки ним надано не було, через що уповноваженими особами відповідача складено Акт від 14 листопада 2016 року № 171/26-52-13-06.

Крім того, на останньому аркуші Акту від 21 листопада 2016 року міститься запис про те, що ФОП ОСОБА_1 для ознайомлення та підписання Акту перевірки від 21 листопада 2016 року до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві не з'явився, через що копія Акт надсилається йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1.

Копію Акту перевірки від 21 листопада 2016 року №10677/26-52-13-06/НОМЕР_1 позивач отримав 26 листопада 2016 року особисто, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, що міститься у матеріалах справи.

Згідно з вимогами статті 56 Податкового кодексу України у разі, коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати, протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Виходячи з наявних у справі документів, позивач із скаргами до контролюючого органу вищого рівня не звертався.

Врахувавши висновки, викладені в Акті перевірки від 21 листопада 2016 року, відповідачем прийнято рішення про виключення ФОП ОСОБА_1 з Реєстру платників єдиного податку з 01 січня 2016 року (рішення № 323/26-52-13-02-38 від 17 лютого 2017 року).

Отже, судом встановлено, що податковим органом дотримано визначеного чинним законодавством порядку проведення перевірки, своєчасно повідомлено позивача про її проведення, запропоновано надати наявний обсяг документації, направлено поштою Акт перевірки від 21 листопада 2016 року, який отримано позивачем.

Підстав для визнання документальної позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства незаконною, як того просить позивач, судом не встановлено.

Суд вважає також, що відповідач, складаючи Акт перевірки від 21 листопада 2016 року та досліджуючи матеріали, правомірно виходив з наявних на час перевірки документів щодо здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, які давали йому обґрунтовані підстави для встановлення порушень вимог податкового законодавства.

Твердження позивача стосовно того, що обсяг послуг, які надавалися ним кінцевому споживачу не підлягає обов'язковому ліцензуванню відповідно до вимог Закону України «Про телекомунікації», а також доводи стосовно ненадання ним послуг доступу до мережі Інтернет, інших телекомунікаційних послуг кінцевому споживачу (абоненту) або здійснення технічного обслуговування або експлуатації телекомунікаційних мереж на користь третіх осіб, що підтверджується, на його думку, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Контент Делівері Нетворк» договором оренди цифрового порту № 5320-КДН від 01 листопада 2015 року, як і доводи стосовно ненадання послуг юридичним особам ТОВ «Тріолан.Мані» та ТОВ «Ай Ті Фінанс» відповідно до укладеного договору № ТМ/ГС-1 про прийом платежів та переказ коштів від 01 листопада 2015 року, не спростовують висновків податкового органу, викладених в Акті перевірки від 21 листопада 2016 року. Надані до матеріалів справи копії зазначених договорів самі по собі не підтверджують обставин, на які посилається позивач, а інших переконливих доказів, які б підтверджували аргументи позивача суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку про правомірність прийняття податковим органом рішення від 17 лютого 2017 року № 323/26-52-13-02-38 про виключення ФОП ОСОБА_1 з Реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до вимог пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9, статей 73, 74, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, із системного аналізу вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з доводів, наведених позивачем в адміністративному позові. Натомість судом встановлено, що оскаржуване рішення відповідача від 17 лютого 2017 року № 323/26-52-13-02-38 про виключення ФОП ОСОБА_1 з Реєстру платників єдиного податку винесено на законних підставах та у межах повноважень відповідача, яким доведено його правомірність та обґрунтованість.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда