Справа № 462/5199/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/12250/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22 листопада 2017 року, ухвалену головуючим суддею Гедз Б.М. о 10:33:21 у м.Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти 1 батальйону управління патрульної поліції у м.Тернополі ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти 1 батальйону управління патрульної поліції у м.Тернопіль ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 191158 від 29.10.2017 року, а саме, за керування автомобілем поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар ( п.9.8 Правил дорожнього руху ).

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22 листопада 2017 року адміністративний позов задоволений частково: постанову у справі про адміністративне правопорушення змінено в частині виду застосованого адміністративного стягнення - штраф замінено на усне зауваження; у скасуванні постанови № 191158 серії БР від 29.10.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП відмовлено.

Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції, не погодившись із постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а також має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Просить апелянт скасувати постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що до компетенції адміністративного суду при вирішенні справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності не належить вирішення питання про притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам та органам, уповноваженим відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення розглядати справи про адміністративні правопорушення. Зазначає також, що у суду не було підстав та повноважень давати оцінку правопорушенню та встановлювати його малозначність. Крім того, вказує, що судом першої інстанції не враховано, що порушення Правил дорожнього руху визнається самим позивачем.

Не погодившись з апеляційною скаргою, позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, звільнивши його від адміністративної відповідальності та визнавши вчинене ним правопорушення малозначним.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.1 ст.205, ч.4 ст.229 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, інспектором роти 1 батальйону УПП у м. Тернополі старшим лейтенантом ОСОБА_2 щодо позивача ОСОБА_1 винесено постанову серії БР №191158 від 29.10.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що ОСОБА_1 29.10.2017 року о 14.29 год. поза населеним пунктом на автодорозі «Львів-Тернопіль» (83 км) керував автомобілем «CHERY AMULET», номерний знак ВС 8297 ЄС, та не увімкнув ближнє світло фар (денні ходові), чим порушив п.9.8Правил дорожнього руху.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, виходив з того, що в діях ОСОБА_1 є ознаки правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Однак, оскільки при прийнятті рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності інспектором патрульної служби не враховано обставин, зазначених у ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його майнового стану та обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, суд першої інстанції з врахуванням того, що порушника ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, не працює та має на утриманні неповнолітню дитину, дійшов висновку про малозначність вчиненого ОСОБА_1 правопорушення і покликаючись на статтю 22 КУпАП і змінив вид стягнення за вчинене правопорушення зі штрафу на усне зауваження.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, наголошує на тому, що суд першої інстанції не врахував, що при вирішенні адміністративного позову про протиправність постанови у справі про адміністративне правопорушення суд не є органом, який уповноважений відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП вирішувати справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки органами уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП , є органи Національної поліції.

З врахуванням того, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, постанова суду підлягає скасуванню.

Щодо підставності заявленого адміністративного позову апеляційний суд зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, диспозиція наведеної правової норми передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення ними, зокрема, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно до п. 9.8. розділу 9 «Попереджувальні сигнали» ПДР під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

При цьому, відповідно до п. 1.10 ПДР денні ходові вогні зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Таким чином, системний аналіз вказаних правових норм, на переконання апеляційного суду, дає підстави для висновку, що вимога п.9.8 ПДР про ввімкнення у період з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних засобах під час руху поза населеними пунктами ходових вогнів або ближнього світла фар стосується вимог ПДР щодо попереджувальних сигналів.

Разом із тим, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, чого у оскаржуваній постанові відповідачем встановлено не було.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що правопорушення, зафіксоване інспектором в оскаржуваній постанові, а саме рух поза межами населеного пункту із вимкненим ближнім світлом фар, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки не є порушенням правил користування зовнішніми світловими приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що приписами ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст. 121 - 128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст.ст. 139 і 140 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22 листопада 2017 року у справі №462/5199/17 скасувати та прийняти нову постанову , якою позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 191158 від 29.10.2017 року, винесену інспектором роти 1 батальйону управління патрульної поліції у м.Тернополі ОСОБА_2.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складене 05.02.2018 року