Справа № 800/672/16
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018 Київ П/9901/138/18 800/672/16
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Бевзенка В.М.,

суддів: Білоуса О.В., Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л., Шарапи В.М.,

за участю:

секретарів судового засідання Ігнатенко О.В., Бондаренка Д.А.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Мишковець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, в якому просив:

- зобов'язати Президента України Порошенка Петра Олексійовича розглянути скарги та звернення від 11.01.2017, від 28.11.2016, від 21.11.2016, від 28.10.2016, від 10.10.2016 об'єктивно та неупереджено, як того вимагає стаття 40 Конституції України та Закон України «Про звернення громадян», а також гарантувати дотримання конституційних прав позивача згідно вимог Законів України: «Про звернення громадян», «Про житлово-комунальні послуги», «Основи законодавства України про охорону здоров'я», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», «Про захист прав споживачів», «Про доступ до публічної інформації»;

- зобов'язати Президента України Порошенка Петра Олексійовича письмово вибачитися перед позивачем;

- стягнути з Президента України Порошенка Петра Олексійовича на користь позивача моральну шкоду та шкоду, завдану здоров'ю, честі та гідності у розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що по відношенню до нього та членів його родини порушуються статті 40, 46, 48, 49, 55, 56, 59 Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про житлово-комунальні послуги», «Основи законодавства України про охорону здоров'я», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», «Про захист прав споживачів», «Про доступ до публічної інформації».

Позивач зазначає, що на ім'я Президента України Порошенка Петра Олексійовича надіслав п'ять замовних листів. Однак, жодна зі скарг позивача, адресованих Президенту України, не була ним розглянута відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про звернення громадян».

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що Адміністрація Президента є постійно діючим допоміжним органом, утвореним Президентом України, на який покладено завдання організовувати розгляд звернень громадян. Враховуючи, що саме в такому законодавчо визначеному Главою держави порядку здійснюється організація розгляду звернень громадян, відповідач вважає вимоги позивача про зобов'язання Президента України особисто розглянути його звернення необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, та просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані ними докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень і з'ясував таке.

Позивач разом з іншими особами звернувся до Президента України із скаргою від 10.10.2016, в якій скаржиться на Міністерство охорони здоров'я, комунальні служби міста Житомир, правоохоронні органи. Листом Адміністрації Президента України від 13.10.2016 №22/048554-06 на підставі частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» колективне звернення позивача направлено до Прокуратури Житомирської області.

Позивач направив до Президента України звернення від 28.10.2016 про захист обездолених та соціально незахищених. Листом Адміністрації Президента України від 02.11.2016 №22/050520-06 на підставі частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення позивача направлено до Міністерства соціальної політики України.

Позивач звернувся до Президента України із скаргою від 21.11.2016, в якій, зазначаючи про геноцид зі сторони Міністерства охорони здоров'я по відношенню до позивача та членів його родини, просить Президента України про допомогу, не пересилати скаргу до Міністерства охорони здоров'я та вирішити скаргу по суті та справедливості. Листом від 05.12.2016 №22/053489-06 Адміністрацією Президента України надано відповідь на скаргу позивача від 21.11.2016, в якому зазначено, що розгляд скарг на рішення перших осіб міністерств не належить до повноважень Глави держави, вичерпно визначених Конституцією України. Також зазначено, що якщо позивач вважає свої права порушеними, то для їх захисту він має право самостійно використовувати визначені законодавством механізми, зокрема, звернувшись до суду в установленому порядку.

Позивач звернувся до Президента України із скаргою від 28.11.2016, в якій, зазначаючи про свавілля та упередженість суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду, Вищого адміністративного суду України, Верховного Суду України, просить звернутись до Вищої ради юстиції з проханням розглянути безпрецедентне ігнорування прав позивача зі сторони вказаних суддів. Листом Адміністрації Президента України від 30.11.2016 №22/054271-06 на підставі частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» вказане звернення позивача направлено до Вищої ради юстиції.

Позивач направив до Президента України звернення від 11.01.2017, в якому просить Президента України звернутися до Міністерства охорони здоров'я з проханням вислати в місто Житомир комісію з міністерства. Листом Адміністрації Президента України від 17.01.2017 №22/0001487-06 на підставі частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» вказане звернення позивача направлено до Міністерства охорони здоров'я.

Вважаючи, що вказані звернення та скарги мають розглядатися безпосередньо Президентом України, а не Адміністрацією Президента України та не пересилатись іншим органам державним органам, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Статтею 102 Конституції України передбачено, що Президент України є главою держави і виступає від її імені.

Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 106 Конституції України визначені повноваження Президента України.

Однак, обов'язок Президента України особисто надавати відповіді на звернення громадян, які йому адресовані, Конституцією України не передбачено.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.10.2008 №21-рп/2008 зазначається про те, що законодавчі акти не можуть покласти додаткові права чи обов'язки на Президента України, крім тих, що прямо передбачені нормами Конституції України.

Для забезпечення виконання Президентом України наданих йому повноважень, гарантування конституційного порядку та дотримання прав і свобод людини і громадянина створюються допоміжні органи і служби.

Згідно з пунктом 28 частини першої статті 106 Конституції України Президент України створює у межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, для здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби.

Указом Президента України від 25.02.2010 №265/2010 «Про першочергові заходи із забезпечення діяльності Президента України» утворено Адміністрацію Президента України.

Пунктом 1 Положення про Адміністрацію Президента України, затвердженого Указом Президента України від 02 квітня 2010 року №504/2010 (далі - Положення), встановлено, що Адміністрація Президента України є постійно діючим допоміжним органом, утвореним Президентом України відповідно до пункту 28 частини першої статті 106 Конституції України.

Відповідно до підпункту 20 пункту 4 Положення Адміністрація Президента України організовує прийом громадян, які звертаються до Президента України, розгляд звернень громадян, а також звернень органів місцевого самоврядування, політичних партій та громадських організацій (у тому числі професійних спілок), підприємств, установ, інших організацій, здійснює облік і аналіз таких звернень, на основі аналізу звернень розробляє та подає Президентові України пропозиції щодо розв'язання порушених у них проблем.

Враховуючи, що Конституцією України не встановлено обов'язку Президента України особисто розглядати звернення громадян, колегія суддів зазначає, що саме до повноважень Адміністрації Президента України, а не Президента України, відноситься організація розгляду адресованих останньому звернень.

Частиною третьою статті 7 Законом України «Про звернення громадян» передбачено, що у разі, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Пунктом 6 Положення встановлено, що Адміністрація у процесі виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з органами Верховної Ради України та її Апаратом, Кабінетом Міністрів України та його Секретаріатом, Апаратом Ради національної безпеки і оборони України, центральними та місцевими органами виконавчої влади, правоохоронними, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, науковими та іншими установами, організаціями, а також із відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій.

Таким чином, Адміністрацією Президента України була надана відповідь на скаргу позивача від 21.11.2016 та направлено за належністю звернення позивача від 10.10.2016, від 28.10.2016, від 11.01.2017 та скаргу від 28.11.2016 на підставі закону та в межах повноважень.

Суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем відсутні відповідні публічно-правові правовідносини, а тому права позивача відповідачем не були порушені і не могли бути порушені.

За встановлених обставин справи, Суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії.

Позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження фактичних обставин заподіяння йому відповідачем моральної шкоди та шкоди, завданої здоров'ю, честі та гідності.

Враховуючи, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди та шкоди, завданої здоров'ю, честі та гідності є похідними від первісних вимог, тому не можуть бути задоволеними.

Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з дня складення повного судового рішення.

Рішення складене та підписане 02 лютого 2018 року.

Головуючий суддя В.М. Бевзенко

Судді О.В. Білоус

Н.А. Данилевич

І.Л. Желтобрюх В.М. Шарапа