Справа № 826/1476/15
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

31.01.2018 м. Київ К/9901/3466/18 826/1476/15
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Анцупової Т.О., Стародуба О.П., розглянувши у попередньому судовому засіданні матеріали касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2015 (головуючий суддя Погрібніченко С.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 (колегія суддів у складі головуючого судді: Міщука М.С., суддів Бєлової Л.В., Гром Л.М.) у справі №826/1476/15 за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, установив:

I. ПРОЦЕДУРА

1. 30.01.2015 ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І. (далі - Уповноважена особа), в якому просила:

а) визнати протиправною (незаконною) бездіяльність Фонду щодо не включення позивача до Реєстру (Загального реєстру) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

б) визнати протиправною (незаконною) бездіяльність Уповноваженої особи Гончарова С.І. щодо не включення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

в) зобов'язати Фонд включити позивача до Реєстру (Загального реєстру) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

г) зобов'язати Уповноважену особу Гончарова С.І. надати до Фонду додаткову інформацію щодо вкладника позивача, стосовно якої необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

2. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015, у задоволенні позову відмовлено.

3. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просила скасувати оскаржувані судове рішення та постановити нове, яким позов задовольнити.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

4. Заявник касаційної скарги стверджує, що суди зробили помилковий висновок щодо:

а) нікчемності договору, укладеного між позивачем та банком;

б) причетності позивача до кримінального правопорушення.

5. Скаржник наголошує, що Уповноважена особа перевищила свої повноваження, визнавши банківський вклад позивача від 26.06.2014 № 42016 нікчемним, оскільки в даному випадку відсутні обставини, передбачені ст. 228 Цивільного кодексу України.

6. Також, скаржник наголошує, що судами першої та апеляційної інстанцій невірно застосовані положення п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки договір банківського вкладу не може бути нікчемним з підстав наявності порушень, вчинених іншими клієнтами банку (не позивачем) та працівниками банку.

7. Вважає безпідставними та надуманими посилання Уповноваженої особи на той факт, що в даному випадку мова йде про дроблення вкладу з метою отримання додаткових грошей за рахунок Фонду.

8. Відповідачами заперечень до касаційної скарги не подано. В запереченнях на позовну заяву та апеляційну скаргу Уповноважена особа зазначила, що після введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» тимчасовою комісією вжито заходи з метою виявлення правочинів, які мають ознаки нікчемності. Встановлено, що фізичні особи, які мали значні суми грошових коштів на поточних/депозитних рахунках домовлялись з працівниками банку про «подрібнення вкладів». З цього приводу Уповноваженою особою подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. До переліку правочинів, які визнані нікчемними, увійшов і зазначений банківський вклад позивача, а тому ОСОБА_3 не включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

III. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.06.2014 між ПАТ «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» (далі - Банк) та ОСОБА_3 (Вкладник) укладено договір №42016 банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР».

10. Згідно із п.1.1. Договору Банк приймає від Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у сумі 168231,11 грн. у тимчасове користування на строк до 28.07.2014 та зобов'язується сплачувати проценти за його користування.

11. П. 2.1.1 Договору передбачено, що Банк зобов'язується відкрити вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 Вкладнику та прийняти вклад.

12. Відповідно до платіжних доручень від 26.06.2014 № TR.56306.492.372, № TR.56306.488.372, № TR.56306.484.372, платниками яких є ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на вказаний вкладний (депозитний) рахунок перераховано кошти в загальному розмірі 168231,11 грн.

13. 14.08.2014 Постановою Правління НБУ прийнято рішення № 491 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних».

14. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.08.2014 № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

15. Постановою Правління Національного банку України від 10.11.2014 № 717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.11.2014 № 119 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» відкликано банківську ліцензію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» і розпочато процедуру ліквідації Банку. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» строком на 1 рік призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Гончарова С.І.

16. 23.12.2014 довірена особа позивача ОСОБА_9 звернулась до відповідачів із заявою (вих. № 519) про включення позивача до Переліку (реєстру) вкладників ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду на виплату залишку гарантованої суми відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) від 26.06.2014 № 42016.

17. Уповноваженою особою Фонду Гончаровим С.І. листом від 23.12.2014 №001/3759 повідомлено позивача, що правочини, в тому числі договір банківського вкладу від 26.06.2014 № 42016, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору банківського вкладу, є нікчемними відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим позивача не було включено до переліку та реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

18. Вважаючи незаконними зазначені дії Уповноваженої особи, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

19. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що 18.11.2014 Уповноваженою особою Фонду видано наказ №6 «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів», відповідно до якого визнано нікчемними договори, зазначені в додатку, до якого включено договір банківського вкладу (депозиту) від 26.06.2014 № 42016, проте даний наказ щодо віднесення правочинів до нікчемних є чинним та позивачем не оскаржується.

20. Суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що реальні кошти позивачем на рахунок не перераховувались, а мало місце лише документальне оформлення перерахування, про що було відомо працівникам банку, а тому укладання договору та проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів на рахунок, відкритий на ім'я позивача, погіршувало фінансове становище банку і сприяло приведенню банку до неплатоспроможності. Дані обставини визначені ч. 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як підстава для визначення нікчемності правочинів.

IV. ОЦІНКА СУДУ

21. Проводячи дії з підготовки справи до касаційного розгляду, судом встановлено наступне.

22. На розгляді Верховного Суду перебуває понад 2400 справ між фізичними особами та Уповноваженими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відшкодування коштів, які були розміщені на рахунках фізичних осіб у збанкрутілих банках.

23. Предметом абсолютної більшості зазначених справ є застосування положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в даній справі - у редакції до 16.07.2015).

24. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

25. Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

26. У даній справі Уповноважена особа рішенням від 18.11.2014, окрім іншого, керуючись ч. 2, 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнала нікчемним договір банківського вкладу позивача від 26.06.2014 № 42016 у зв'язку з чим позивача не було включено до переліку та реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

27. Вищим адміністративним судом України розглянуто по суті справи з подібними правовідносинами, зокрема: позивач - фізична особа, відповідач - Уповноважена особа Фонду на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ», предмет спору - дії щодо визнання нікчемним правочину, укладеного між фізичною особою і банком в червні - липні 2014 року.

28. Так, у справах №826/1694/15 та №826/1173/15 Вищий адміністративний суд України погодився з позицією судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову та визнав, що Уповноважена особа має право на визнання правочинів нікчемними на підставі положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у поєднанні з нормами Цивільного кодексу, які регулюють порядок визнання правочинів нікчемними.

29. У справах №826/99/15, №826/9598/15 Вищий адміністративний суд України став на сторону фізичних осіб та підтримав позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову. У зазначених випадках суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання нікчемними договорів, укладених між позивачами (фізичними особами) та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

30. Таким чином, на даний час відсутній єдиний правовий висновок Вищого адміністративного суду України щодо того, яким чином слід застосовувати зазначені норми ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

31. Більше того, практика Вищого адміністративного суду України у зазначених правовідносинах не тільки не містить єдиного правового висновку, а і прямо суперечить одна одній.

32. Верховний суд України правового висновку щодо зазначених правовідносин не висловлював.

33. З огляду на відсутність єдиного правового висновку Вищого адміністративного суду України та Верховного суду України щодо зазначених правовідносин, суди першої та апеляційної інстанції на практиці теж по різному застосовують норми ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

34. Крім того, варто зазначити, що окрім відсутності єдиного правового висновку щодо застосування норми ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», також важливим є питання застосування до зазначених правовідносин загальних норм Цивільного кодексу України щодо дійсності/недійсності правочинів.

35. У даній справі позивач, звертаючись до суду за захистом порушеного права, зазначав, що укладений нею з банком договір банківського вкладу відповідає вимогам Цивільного кодексу України, а тому не може бути визнаний нікчемним.

36. Зазначену позицію підтримав Вищий адміністративний суд України у справах №826/99/15, №826/9598/15.

37. Поряд з цим, колегія суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді зазначає, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у даному випадку є спеціальним.

38. У спірних правовідносинах зазначені нормативні акти потрібно застосовувати у сукупності, оскільки Цивільний кодекс України (ст. 215) критерієм нікчемності правочину визначає невідповідність його (правочину) закону, а не конкретно Цивільному кодексу України.

39. Також, відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

40. Колегія суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді зазначає про можливі порушення зазначеної норми у зв'язку з відмовою Уповноваженої особи включити позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

41. Поряд з цим, задоволення даного та аналогічних позовів, на думку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб може призвести до надмірних витрат Державного бюджету України, що полягатимуть у виплаті коштів вкладникам, які не мають права на гарантоване Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування.

42. Тобто, тягар відшкодування коштів окремій частині громадян (вкладникам збанкрутілих банків) будуть змушені нести усі платники податків.

43. Як задекларовано в ч. 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», метою цього Закону є, насамперед, захист прав і законних інтересів вкладників банків.

44. У той же час, недопустимим є використання суб'єктами господарювання певних правових прогалин зазначеного Закону задля отримання власної вигоди, яка не узгоджується з цілями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

45. Підсумовуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді зазначає, що наведені правовідносини містять наступні важливі аспекти:

а) відсутність єдиного правового висновку Вищого адміністративного суду України та Верховного суду України щодо застосування норми ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

б) наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;

в) велика кількість подібних справ, які перебувають на розгляді адміністративних судів України;

г) необхідність досягнення в кінцевому випадку мети Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»: захистити права і законні інтереси вкладників банків.

46. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді вважає, що зазначені правовідносини містять виключну правову проблему. А відтак, очевидною є необхідність формування єдиної правозастосовчої практики за даною категорією справ.

47. Відповідно до ч. 6 ст. 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

48. Згідно з ст. 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

49. Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в ч. 1- 4 ст. 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у ч. 5 або 6 ст. 346 цього Кодексу.

50. На підставі викладеного, колегія суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи №826/1476/15 (К/9901/3466/18) на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись ст. 346, 347 КАС України, Суд -

У Х В А Л И В:

Справу №826/1476/15 з касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя О.П. Стародуб