Справа № 826/13946/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Суддя першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов’язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Родовід банк» (далі – позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі – відповідач) про:

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог – відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачу було відмовлено в поверненні надміру сплачених сум коштів через наявність податкового боргу в розмірі 43,52 грн.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, посилаючись на те, що контролюючий орган зобов’язаний був зарахувати переплату, що обліковується за товариством, у рахунок погашення його податкового боргу, що ним зроблено не було внаслідок допущення протиправної бездіяльності.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду – без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, публічне акціонерне товариство «Родовід банк» (далі – ПАТ «Родовід банк») є юридичною особою та перебуває на податковому обліку Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України.

На підставі вказаної мирової угоди та акту прийому-передачі від 06.11.2009 р. позивачем 18.12.2009 р. було подано до СДПІ в м. Києві по роботі з ВПП податковий розрахунок земельного податку на 2009 рік та 28.01.2010 р. – податковий розрахунок земельного податку на 2010 рік.

Листом від 13.08.2010 р. № 8094/6/15-0716з ДПА України повідомило позивача, що сплата земельного податку здійснюється після проставляння територіальним органом Держкомзему на державному акті відмітки про реєстрацію права власності на неї.

Враховуючи відсутність на державному акті відмітки Держкомзему про державну реєстрацію права власності позивач не мав правових підстав нараховувати та сплачувати земельний податок за вищезазначену земельну ділянку.

Після цього, на виконання доручення Міністра Міністерства фінансів України позивачем було вчинено дії щодо оформлення права власності на вищезазначену земельну ділянку.

Листами від 12.03.2012 р. № 5998/10/20-268, від 10.04.2012 р. № 8643/10/20-268, від 12.04.2012 р. № 9024/10/20-268 СДПІ у м. Києві по роботі з ВПП повідомила позивача про перерахування частини коштів в рахунок майбутніх платежів із земельного податку в розрізі районів м. Києва та щодо можливості зарахування суми переплати в рахунок майбутніх платежів з земельного податку.

Листом від 04.04.2013 р. № 7696/10/20.2-23 ДПІ у Оболонському районі м. Києва повідомила позивача про можливості зарахування суми переплати в рахунок майбутніх платежів із земельного податку.

Листом від 08.08.2013 р. № 4216/10/26-54-20- 04-23 ДПІ у Оболонському районі м. Києва повідомила позивача про те, що рішення про перерахування коштів із земельного податку буде прийнято після проведення перевірки.

Листом від 03.09.2014 р. № 8277/10/26-15-20-02-15 ГУ Міністерства доходів і зборів України повідомило позивача про те, що розглянути питання про зарахування надмірно сплачених сум земельного податку в рахунок погашення грошового зобов'язання з ПДВ та плати за землю по іншим районам м. Києва можливо буде тільки після підтвердження достовірності наявних переплат після проведення документальної перевірки.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення йому коштів, надміру сплачених як земельний податок, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково та виходячи за межі позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач звертався до податкового органу з приводу зарахування наявної в нього переплати із земельного податку в рахунок погашення його зобов’язань з єдиного соціального внеску і саме щодо вказаних вимог позивача відповідачем було допущено протиправну бездіяльність.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звертався до відповідача у порядку, визначеному законодавством, саме із заявою про повернення йому надміру сплачених коштів на суму 7654552,76 грн.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі – ПК України), Порядком взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 р. № 1146 (далі – Порядок № 1146).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Згідно з пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

У ч. 1– 3 п. 87.1 ст. 87 ПК України закріплено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелом самостійної сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту. Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Відповідно до п.п. 43.1-43.5 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних oci6, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові Державного казначейства України.

Пунктом 102.5 ст. 102 ПК України визначено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Згідно з п.п. 5, 7, 8 Порядку № 1146 повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Після реєстрації в органі ДФС заява платника про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань (крім грошових зобов'язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів) передається на розгляд до структурних підрозділів, що виконують функції з адміністрування відповідних податків і зборів та погашення заборгованостей. Не пізніше другого робочого дня, наступного за днем реєстрації, заява з відміткою вказаних підрозділів щодо правомірності повернення передається до структурного підрозділу, на який покладено функцію з підготовки висновку.

У разі якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. За платежами, належними державному бюджету, орган ДФС у строк не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства.

Отже, законодавством регламентовано процедуру повернення платнику податків надміру сплачених коштів шляхом їх зарахування у погашення його податкового боргу (при наявності), податкових платежів або шляхом повернення на банківський рахунок.

При цьому, повернення сум переплати у будь-який з вищевказаних способів здійснюється на підставі заяви платника податків, складеної у довільній формі та поданої у межах строку, визначеного п. 102.5 ст. 102 ПК України.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач у межах законодавчо встановленого строку звернувся до контролюючого органу із заявою про зарахування надміру сплаченого грошового зобов’язання із земельного податку в розмірі 8 696 699,90 грн. у рахунок погашення його грошового зобов’язання з єдиного соціального внеску, тож саме такі вимоги позивача, враховуючи обставини даної справи, підлягали задоволенню податковим органом.

Водночас, доводи апелянта про те, що заява позивача не була задоволена через наявність в нього податкового боргу з єдиного соціального внеску в розмірі 43,52 грн., є необґрунтованими, оскільки статтею 43 ПК України передбачено, зокрема такий спосіб повернення надміру сплачених грошових зобов’язань як погашення податкового боргу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Міжрегіонального ГУ ДФС – Центрального офісу з обслуговування великих платників ДФС щодо не зарахування надміру сплаченого позивачем грошового зобов’язання із земельного податку на погашення грошового зобов’язання з єдиного соціального внеску та задоволення позовних вимог саме у такий спосіб шляхом виходу за межі позовних вимог.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, тобто в частині щодо задоволення позову, судова колегія приходить до висновку, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції і він як суб’єкт владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів правомірності не зарахування переплати позивача в рахунок погашення його податкового боргу, а отже, судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року – без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 31 січня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: