Справа № 826/11649/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 січня 2018 року 12:09 № 826/11649/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І. Амельохіна В.І., при секретарі судового засідання Денисенко А.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доКабінету Міністрів України Треті особи: Фонд державного майна України, ОСОБА_3
проВизнання протиправним та скасування розпорядження,

за участі представників сторін:

позивач, ОСОБА_1, ;

представник відповідача, Дудник А.О., ;

представник ФДМУ, Зубарєва Н.В., ;

представник ОСОБА_3 не прибув;

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи: Фонд державного майна України, ОСОБА_3 в якому просить суд скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 року №612-р «Про тимчасове покладення виконання обов'язків Голови Фонду державного майна України на ОСОБА_3»

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване розпорядження не відповідає діючому законодавству, а відтак відлягає скасуванню. Позивач у своєму позові стверджує, що оскільки діяльність ФДМУ пов'язана з розпорядженням державним майном, така діяльність зачіпає права, інтереси та свободи всіх громадян, а тому мало місце звернення до суду за захистом таких порушених прав, як громадянина України. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечив з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Третя особа-1 проти задоволення позову заперечив з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 р. №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р.), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 № 612-р «Про тимчасове покладення виконання обов'язків Голови Фонду державного майна України на ОСОБА_3» тимчасово, до призначення в установленому порядку Голови Фонду державного майна України, покладено виконання обов'язків Голови Фонду на керівника апарату Фонду державного майна України ОСОБА_3.

Позивач вважає вказане розпорядження таким, що не відповідає чинному законодавству та підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду за захистом своїх законних прав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, призначення за поданням Прем'єр-міністра України Голови Фонду державного майна України.

Статтею 42 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлено, що Прем'єр-міністр України вносить на розгляд Верховної Ради України подання про призначення Голови Фонду державного майна України.

Разом з тим частина 3 статті 8 Закону № 4107-VI регламентує, що у разі відсутності Голови Фонду державного майна України чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин його обов'язки виконує один із заступників відповідно до встановленого Головою Фонду державного майна України розподілу обов'язків.

Постановою Верховної ради України від 13.04.2017 № 2024-УІІІ «Про звільнення ОСОБА_6 з посади Голови Фонду державного майна України» звільнено Голову Фонду державного майна України за власним бажанням.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 № 612-р «Про тимчасове покладення виконання обов'язків Голови Фонду державного майна України на ОСОБА_3» тимчасово, до призначення в установленому порядку Голови Фонду державного майна України, покладено виконання обов'язків Голови Фонду на керівника апарату Фонду державного майна України ОСОБА_3.

Разом з тим стаття 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначає, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади. Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України (абз. З ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України»).

Фонд державного майна України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, актами Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Прем'єр-міністра України (ст. З Закону України «Про Фонд державного майна України»).

Також, частиною першою статті 49 Закону, яка кореспондує статті 117 Конституції України, встановлено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону про КМУ, порядок проведення засідань Уряду, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його» діяльності визначені Регламентом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 параграфу 7 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 на своїх засіданнях Уряд розглядає, зокрема питання організаційно-розпорядчого характеру, в тому числі кадрові питання, питання присудження премій та призначення стипендій Кабінету Міністрів.

Згідно з параграфом 30 Регламенту, розпорядження - акти Кабінету Міністрів з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень. Розпорядження Кабінету Міністрів видаються зокрема з кадрових та інших питань організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, пунктом 1 параграфу 33 Регламенту визначено, шо головним розробником проекту акта Кабінету Міністрів є орган, який вносить проект акта до Кабінету Міністрів.

Відповідно до статті 43 Закону України про Кабінет Міністрів України, Перший віце-прем'єр-міністр України, віце-прем'єр-міністри України згідно з визначеним Кабінетом Міністрів України розподілом повноважень, зокрема забезпечує виконання програми діяльності Кабінету Міністрів України, виконання інших покладених на Кабінет Міністрів України завдань і повноважень у відповідних напрямах діяльності

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2016 № 296 «Про визначення питань, що належить до компетенції Першого віце-прем'єр-міністра України та віце- прем'єр-міністра України» затверджено питання, що належать до компетенції Першого віце-прем'єр-міністра України та віце-прем'єр-міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Постанови до компетенції Першого віце-прем'єр-міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі Кубіва С. І. належать питання, зокрема приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Повивач у своєму позові зазначає, що оскаржуване розпорядження Уряду прийняте в порушення статті 85 Конституції України, оскільки лише до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, призначення Голови Фонду державного майна України лише за поданням Прем'єр-міністра України.

В ході розгляду адміністративної справи, встановлено, що оскаржуваним розпорядженням Уряду, за поданням Першого віце-прем'єр-міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі України було покладено тимчасове виконання обов'язків Голови Фонду державного майна України на ОСОБА_3, що жодним чином не порушує вимоги статті 85 Конституції України.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Зазначені висновки були неодноразово відображені в судовій практиці Вищого адміністративного суду України, зокрема в рішенні від 02 квітня 2014 року, прийнятому по справі № К/800/42688/13.

Крім того, Верховний Суд України, розглядаючи справу № 21-438а12, у своїй постанові від 26 березня 2013 року прийшов до правового висновку про те, що відповідно до ч. 1 статті 2, п.п. 6, 8 ч. 1 статті 3, ч. 1 статті 6 КАС України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.

Враховуючи зазначене, в межах розгляду даної адміністративної справи насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача. При цьому необхідно зазначити, що обов'язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.

Як зазначає позивач, ним 07 лютого 2017 року подано заяву до ФДМУ про приватизацію ДП «Конярство України» та 17 листопада 2017 заяву щодо приватизації ДП «Світанок», що були зареєстровані належним чином в ФДМУ. Відтак, відповідно до ст. 6, 12 Закону України «Про приватизацію державного майна» позивач став суб'єктом приватизації, отримав права, повноваження та обов'язки при приватизації зазначених об'єктів.

При цьому, як зазначено в поясненнях третьої особи-1 заява про приватизацію Державного підприємства «Конярство України» було подано Позивачем 07.02.2017. За результатами розгляду вказаної заяви Фонд листом від 24.02.2017 № 10-21-3683 повідомив заявнику, що приватизація ДП «Конярство України» здійснюється на підставі статті 25 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі», тобто на підставі рішення Кабінету Міністрів України.

Отже, вказана заява не була прийнята Фондом, оскільки відсутнєвідповідне рішення Уряду.

Так, правовідносини у сфері приватизації регулюються, серед іншого, Законом України «Про приватизацію державного майна України».

Вказаним законом визначений обсяг прав та обов'язків, якими наділені суб'єкти приватизації. Зокрема, гарантовано право на звернення із заявою про приватизацію, шо подаються до органів приватизації, яке і було реалізовано Позивачем.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що правовідносини у сфері що регулюються оскаржуване розпорядження жодним чином не порушують права позивача, оскільки охоплюють визначене коло осіб. В свою чергу, позивачем не було наведено доводів або надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення його прав та/або інтересів, створення для нього додаткових обов'язків у зв'язку з обставинами здійснення такого нагородження, що свідчить про необґрунтованість заявлених ним позовних вимог.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 244-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.В. Амельохін