Справа № 812/1629/16
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року справа №812/1629/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року у справі № 812/1629/16 (Головуючий у 1 інстанції - Чиркін С.М., м. Сєвєродонецьк) за позовом Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з орендної плати за землю, -

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2016 року Рубіжанська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі - позивач, податковий орган, податкова інспекція, контролюючий орган) звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач, платник податків) про стягнення податкового боргу з орендної плати за землю за період з 13 листопада 2015 року по 29 липня 2016 року у розмірі 75004,89 грн. (т. 1 а.с.3-4).

Позивач 06 березня 2017 року подав до суду заяву про внесення змін до адміністративного позову та просив стягнути з відповідача податковий борг з орендної плати за землю з фізичних осіб у сумі 19258,33 грн. (т. 1 а.с. 120-127)

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року зазначену заяву повернуто позивачеві (т.1 а.с. 186-187).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю ( том 1 а.с.188-190).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, які мають значення для вирішення спору. Зазначає, що платником податків самостійно узгоджені податкові зобов'язання з орендної плати за землю, тому вони підлягають сплаті (том 1 а.с.196-200).

Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено й не оспорюється апелянтом наступне.

Позивач, Рубіжанська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області є суб'єктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Державну фіскальну службу та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Податковим кодексом України.

Відповідач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця 20 червня 2006 року № 0002751, включений до ЄДРПОУ та перебуває на обліку Рубіжанській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області за № 3424, про що наявна інформація у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та інформаційній довідці про облікові дані платника податків (том 1 а.с.5, 6, 22-23).

Платником податків до податкового органу подано податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності): від 27 січня 2014 року № , згідно якої нараховано орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2014 рік на загальну суму 42732,84 грн з щомісячним платежем по 3561,07 грн.; від 20 лютого 2015 року №, згідно якої нараховано орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2015 рік на загальну суму 53373,32 грн. з щомісячним платежем по 4447,78 грн., окрім грудня в якому до сплати визначено 4447,74 грн. (том 1 а.с.7-10).

Податковим органом 23 листопада 2015 року сформовано та надіслано податкову вимогу форми «Ф» № 791-17, відповідно до якої за платником податків станом на 22 листопада 2015 року рахується податковий борг в загальному розмірі 73397,12 грн., в тому числі за основним платежем 73397,12 грн., 681,34 грн. пені (а.с.18).

Конверт із надісланою вимогою повернуто поштовою службою без вручення адресату за закінченням терміну зберігання (том 1 а.с.18).

Станом на дату подання позовної заяви за Відповідачем згідно інформації, зазначеної в інтегрованій картці, рахувалась заборгованість з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 75004,89 грн., в тому числі за основним платежем 68337,08 грн., пені у розмірі 6667,81 грн. (а.с.12-17).

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності стягнення податковим органом податкового боргу, який створився внаслідок несплати самостійно визначеної суми грошового зобов'язання з орендної плати за землю, що регулюється Конституцією України та нормами Податкового кодексу України.

Статтею 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюють норми Податкового кодексу України.

За вимогами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

За приписами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу платник податків повинен самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що суми грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання вважаються податковим боргом.

Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами підпункту 14.1.175 цієї норми податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

За вимогами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

З наявних матеріалів справи вбачається, що платником податків подано до податкового органу уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності): від 20 лютого 2017 року № за 2014 рік, згідно якої платник податків визначив до зменшення річну суму орендної плати у розмірі 30506,50 грн. (том 1 а.с.92-94, 110-115); від 20 лютого 2017 року № за 2015 рік, згідно якої платник податків визначив до зменшення річну суму орендної плати у розмірі 53373,52 грн. (том 1 а.с.95-97, 116-120).

Контролюючим органом внесенні в інтегровану картку платника відомості, викладені у поданих платником податків уточнюючих податкових деклараціях щодо зменшення податкового зобов'язання з орендної плати за землю на суму 83879,82 грн., що призвело до погашення заборгованості відповідача, яка була предметом позову та заявлена до стягнення, що підтверджується інформацією, зазначеною в інтегрованій картці платника (том 1 а.с.161-166).

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року.

На виконання Закону № 1669-VII розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції, чинній у спірний період) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Однак, порядок звільнення від сплати за використання земельними ділянками наведеною нормою не визначений.

Згідно до частини 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 4.1.4 статті 4.1 Податкового кодексу України передбачена презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

У відповідності до вимог підпунктів 30.1. 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

За приписами пункту 30.4 наведеної норми платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

У відповідності до пункту 30.9 цієї статті податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що використання податкової пільги є правом платника податків, а не його обов'язком.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Наказом Міністерства доходів і зборів України 30 грудня 2013 року №865 затверджено форму податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), зокрема додаток 2 «Відомості про пільги на земельний податок з наявних площ земельних ділянок».

Форма податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2015 року № 560, також містить в собі графи щодо пільг, у яких зазначається розмір пільги відповідно до законодавства та/або рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яким пільгу надано.

Суд вважає, що наведені норми Податкового кодексу України та Закону України №1669-VII не суперечать між собою, фактично доповнюють одна одну з тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині визнання презумпції правомірності рішення платника податку.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, які здійснювали діяльність на території проведення антитерористичної операції (в силу закону) є підставою для заборони щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, за невиконання обов'язків платника податків, а тому унеможливлює застосування до платника податків з 14 квітня 2014 року до 17 травня 2016 року (період чинності статті 6 Закону № 1669 в редакції, яка наведена вище) штрафних санкцій за невиконання обов'язку зі сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання податкового органу на відсутність відповідних змін до Податкового Кодексу України оскільки Позивача звільнено від сплати земельного податку на підставі Закону № 1669, який є спеціальним законом для спірних правовідносин, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення змін до Податкового кодексу України.

З наведеного вбачається, що відповідач маючи право на пільгу по сплаті орендної плати на землю, як платник що знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, скористався нею.

Крім зазначеного, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з наданої у судовому засіданні суду апеляційної інстанції копії постанови Луганського окружного адміністративного суду по адміністративний справі № 812/1158/17 позов ОСОБА_1 до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Луганській області про скасування податкової вимоги форми Ф №791-17 - задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Луганській області від 23 листопада 2015 року Ф № 791-17 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 73397,12 грн., яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року у справі № 812/1629/16 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року у справі № 812/1629/16 за позовом Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з орендної плати за землю - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду може бути оскаржено до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 05 лютого 2018 року.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г. М. Міронова