Справа № 520/10951/17
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 520/10951/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Калашнікова О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Бітова А.І., Єщенка О.В.

розглянув у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) звернулась до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі - Центральне ОУПФУ в м. Одесі) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у поновленні пенсії ОСОБА_2 та зобов'язання відповідача поновити і виплатити позивачу за віком з дати прийняття рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 № 1-25рп/2009 з відповідним перерахунком та індексацією.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Центрального ОУПФУ в м. Одесі із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення статті 51 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Листом Центрального ОУПФУ в м. Одесі позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії, з огляду на те, що рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 поширюється тільки на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року. На думку позивача відмова УПФ є незаконною, а тому останній звернувся до суду за захистом порушеного права на отримання пенсії за віком.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправними дії Центрального ОУПФУ в м. Одесі щодо відмови у поновленні позивачу пенсії за віком.

Зобов'язано відповідача поновити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком з дати прийняття рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 з відповідним перерахунком і індексацією.

Звернуто постанову до негайного виконання у межах одного місяця.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з дня набрання чинності Рішення № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону, а тому відповідач має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Центральним ОУПФУ в м. Одесі подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1990 року перебувала на обліку в УПФ України в Приморському районі м. Одеси та отримувала пенсію за віком.

У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон в 2005 році позивачу було припинено виплату пенсії.

Повернувшись у 2017 році до України, 07 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009(далі - Рішення № 25-рп/2009) з проханням провести нарахування та виплату пенсії з відповідним перерахунком та індексацією.

Листом Центрального ОУПФУ в м. Одесі відмовлено ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсії (лист № 294/Р-11 від 20.07.2017 року), у зв'язку з ненаданням паспорта громадянина України або посвідки на постійне проживання в Україні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 49 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, проголошеного статтею 46 Конституції України.

Крім того,відповідно до ч.1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1, серед іншого, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

Згідно пункту 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання. (пункт 2.22 Порядку № 22-1).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 1990 року перебувала на обліку в УПФ України в Приморському районі м. Одеси і отримувала пенсію за віком.

Зазначена обставина відповідачем не заперечується.

У зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон в 2005 році позивачу було припинено виплату пенсії, проте у 2017 році повернувшись до України, 07 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009(далі - Рішення № 25-рп/2009) з проханням провести нарахування та виплату пенсії з відповідним перерахунком та індексацією.

З урахуванням наведених норм законодавства, колегія суддів вважає, що оскільки представник позивача разом із заявою про поновлення виплати пенсії надавав до пенсійного органу видану на його ім'я довіреність та інші передбачені Законом документи, управління Пенсійного фонду України безпідставно відмовило у поновленні пенсії.

Доводи апеляційної скарги Управління про ненадання позивачем документів, що підтверджують місце її проживання (реєстрації) в Україні, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовним або іншими ознаками.

Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що з дня набрання чинності Рішення № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права ОСОБА_2 на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону, а тому з 07 жовтня 2009 року управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова без змін.

Керуючись ст.ст.134, 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВА:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів.

Повний текст постанови суду складено 5 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: О.В.Єщенко