Справа № 826/27639/15
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/73
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2018 року № 826/27639/15

За позовом ОСОБА_1

До Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

Про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про

скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) №011-28808-060215 від 06.02.15 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_1 та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору;

зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 (вкладника) до Загального реєстру вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (в редакції заяви від 11.01.16 р.)

В судовому засіданні 09.01.18 р. оголошено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження згідно ч. 9 ст. 205 КАС України.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Депозит Delta Premier" №011-28808-060215 від 06.02.15 р., за умовами якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 200 000,00 гривень у тимчасове строкове користування на строк до 07.05.15 р. та зобов'язується сплачувати проценти за його користування. Відповідно до п. 1.4. договору процентна ставка за вкладом встановлюється в розмірі 13, 00 процентів річних.

Внесення на банківський рахунок грошових коштів у розмірі 200 000,00 гривень підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення від 06.02.15 р. №45529731.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.15р. №150 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕЛЬТА БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.15р. № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ДЕЛЬТА БАНК", згідно з яким з 03.03.15р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ДЕЛЬТА БАНК".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Тимчасову адміністрацію в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" запроваджено строком на три місяці з 03.03.15р. по 02.06.15р. включно.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ "ДЕЛЬТА БАНК", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 147 від 03.08.15 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" до 02.10.15 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" Кадирова Владислава Володимировича до 02.10.15 р. включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.15 р. №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.15р. № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку". http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/118-delta

16.09.15 р. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" прийнято наказ №813 "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями", згідно якого вирішено застосувати наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та перелік яких наведено у додатку №1 до цього наказу.

ОСОБА_1 включена до додатку №1 за №3342 щодо договору банківського вкладу (депозиту) №011-28808-060215 від 06.02.15 р. на суму 200 000.

Листом від 23.09.15 р. за №8821/3174 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "Дельта Банк" повідомила ОСОБА_1 про вищевказані обставини та зазначив про те, що правочини, в тому числі, договір банківського вкладу між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк" №011-28808-060215 від 06.02.15 р.є нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач - ОСОБА_1 - вважає дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" протиправними з таких підстав.

З посиланням на Цивільний кодекс України, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позивач зазначає, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича протиправно не включено її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки на день початку процедури виведення банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації його вклад складав 190 000 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем безпідставно віднесено укладений нею договір банківського вкладу до нікчемних правочинів, оскільки вказаний правочин не підпадає під ознаки нікчемності, визначені ст. 228 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" Кадиров Владислав Володимирович - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач посилається на дотримання ним вимог ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час проведення перевірки правочинів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, на предмет виявлення нікчемних правочинів.

Під час перевірки встановлено факти вчинення працівниками та клієнтами банку, в тому числі, позивачем, дій, спрямованих на неправомірне отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми відшкодування за вкладами.

Перевірка здійснювалася на виконання наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" №408 від 29.05.15 р. та на виконання рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №174/15 від 27.07.15 р.

За результатами перевірки встановлено наявність ознак нікчемності у низці договорів банківського вкладу (депозиту), що укладалися після 16.01.15 р., в тому числі, і договір, укладений з позивачем.

Відповідач посилається на прийняття 30.10.14 р. постанови Національного банку України №692/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних", згідно якого банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб перед Фондом.

Вказана постанова 03.11.14 р. була передана до банку, в той же день був підготовлений проект наказу №2650 "Щодо стабілізації діяльності банку", який був розісланий співробітникам банку тільки 15.01.15 р. внаслідок протиправних дій посадової особи банку.

05.08.15 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" було подано до прокуратури м. Києва заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Також відповідач посилається на ту обставину, що кошти на рахунок позивача перераховані з рахунку третьої особи шляхом безготівкового перерахування, що є порушенням умов договору та п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у АТ "Дельта Банк".

Оскільки укладений позивачем договір є нікчемним правочином, позивач вважається таким, що не є вкладником банку і не має права на їх відшкодування Фондом.

Відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що у переданому Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова В.В. переліку вкладників банку інформація про позивача відсутня, у зв'язку з чим дані про позивача не могли бути враховані при складанні Загального реєстру згідно ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною першою статті 3 Закону України від 23.02.12 р. № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 4452-VI) встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Управління поточною діяльністю Фонду здійснює виконавча дирекція Фонду (частина перша статті 11 Закону № 4452-VI).

Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначені в статті 12 Закону № 4452-VI. Зокрема, відповідно до пунктів 2, 4 частини третьої цієї статті виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката ( п.4 ч.1 ст. 2 Закону).

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом (ч.1 ст.26 Закону).

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.2 ст.26 Закону).

Згідно статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно частини 1 ст.28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" не було включено ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з підстав визнання договору банківського вкладу (депозиту) №011-28808-060215 від 06.02.15 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_1, нікчемним.

До вказаного висновку Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадиров В.В. дійшов з тих підстав, що під час перевірки було встановлено, що згідно вказаного договору кошти на рахунок позивача надійшли шляхом перерахування їх з рахунку іншої особи під час дії постанови Національного банку України від 30.10.14 р. №692/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних", згідно якої банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб перед Фондом.

Повноваження уповноваженої особи Фонду визначені в статті 37 Закону 4452-VI.

Так, уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до статті 38 Закону 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Аналізуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

На рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом (стаття 1062 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Згідно Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ №516 від 03.12.03 р., залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунка; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката або договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Внесення на банківський рахунок грошових коштів у розмірі 200 000,00 гривень підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення від 06.02.15 р. №45529731.

Вкладником згідно Закону № 4452 є особа яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п.4 ч.1 ст. 2 Закону), а тому позивач підпадає під ознаку вкладника. Таким чином, доводи представника Уповноваженої особи щодо зарахування коштів з рахунку іншого вкладника не приймаються судом до уваги.

Як вбачається судом з матеріалів справи, позивач є вкладником, а не є кредитором банку, не укладав договорів з банком про здійснення платежу чи передачі майна. Позивач як вкладник не має жодних переваг по відношенню до інших вкладників чи кредиторів банку (ані підвищених процентних ставок, ані інших пільгових умов по відношенню до третіх осіб - вкладників). Зворотнього судом не встановлено, а відповідачем належними і допустимими доказами не доведено.

Доводи відповідача щодо переваги у формі отримання гарантованої суми коштів судом не приймаються як обґрунтовані, оскільки такі (переваги) не передбачені договором банківського вкладу.

Постановою Національного банку України від 30.10.14р. №692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних" ПАТ "Дельта Банк" віднесено до категорії проблемних якою, зокрема, зупинено операції щодо відкриття поточних рахунків фізичним особам та зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих в ПАТ "Дельта Банк".

З матеріалів справи вбачається, що в рішенні Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб керівників структурних підрозділів ПАТ "Дельта Банк" повідомлено про обмеження, застосовані вказаною постановою 15.01.15 р.

Частиною 6 статті 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено право Національного банку України запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку. Особливий режим контролю є додатковим інструментом банківського нагляду, що використовується, як правило, одночасно із заходами впливу, встановленими статтею 73 цього Закону.

Під час здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку, Національний банк України має право заборонити банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Статтею 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено обов'язок Національного банку України прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних відповідно критеріїв, визначених в ньому.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Національний банк України має право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Основним підзаконним нормативним актом, що регулює діяльність банків у випадку визнання їх проблемними є Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства.

Національний банк України має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку у випадках, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку (п. 5.1. Положення).

Згідно з підпунктами 5.2., 5.3. Положення Національний банк України для здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку одночасно з призначенням куратора банку може залучати фахівців з бухгалтерського обліку, юридичних питань, з питань платіжних систем, інформаційних технологій та з інших питань. Рішення про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку, строк дії особливого режиму контролю за діяльністю банку та повноважень куратора банку, повноваження куратора банку, відміну/дострокову відміну запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку приймає Правління Національного банку України.

Отже, згадуваним законодавчими актами не встановлено заборони банку після визнання його проблемним, укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти.

Крім того, як зазначено вище, рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Отже, позивач не могла знати про віднесення Банку до категорії проблемних.

Відповідно до пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Дельта Банк", затверджених рішенням ради директорів АТ "Дельта Банк" (протокол від 20.03.2013 №14) зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладників від третьої особи не допускається.

Проте, такі Правила не є нормою закону в розумінні статті 215 Цивільного кодексу України. Відповідачем не надано суду доказів ознайомлення позивача з вказаними Правилами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.09 р. надано роз'яснення щодо ст. 228 ЦКУ наступного змісту:

"Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК)."

Аналіз зазначеного, дає підстави дійти до наступного висновку.

Укладення фізичною особою договору банківського вкладу з банком не є таким, що порушує публічний порядок. Обставини незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи є кримінально караним діянням, і належним доказом такого факту є відповідне рішення суду, яким буде встановлено обставини, що свідчать про факт (и) незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи. При цьому, як зазначив вище ВСУ, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відсутність вказаних обставин та наявність незакінченого судовим розглядом кримінального провадження, порушеного за наслідком заяви уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку про вчинення кримінального правопорушення (шахрайства), дає підстави стверджувати про необґрунтованість доводів відповідача щодо нікчемності укладеного правочину позивача з банком.

Разом з цим суд зазначає, що доводи відповідача, якими він обумовлює нікчемність правочину (обставини дроблення вкладу "великого вкладника", фактичної відсутності внесення готівкових коштів, обставин можливого підроблення первинних касових документів та ін.) можуть бути підставами для визнання договору банківського вкладу (депозиту) недійсним з відповідними наслідками, встановленими законом.

Враховуючи, відсутність рішень судів, якими встановлено обставини незаконного заволодіння майном держави, юридичної особи, підробки документів, шахрайства; відсутність судових рішень щодо недійсності договору банківського вкладу позивача та відсутність обставин, встановлених ст. 38 Закону № 4452-VI дає підстави суду для задоволення позову в частині, яка стосується уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку з підстав і мотивів, викладених судом вище, оскільки статус особи позивача-вкладника підтверджується договором банківського вкладу і касовим документом щодо розміщення депозиту.

У вимогах до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суд відмовляє, оскільки жодних прав та інтересів відносно позивача таким суб'єктом не порушено, адже лише за наслідком вчинення дій саме уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку будуть вчинятися дії Фондом. Відтак, в цій частині позов є передчасним і необґрунтованим.

В даному випадку, суд вважає за необхідне скористатися своїм правом відповідно до ст.9 КАС України і вийти за межі позовних вимог, захистивши право позивача, а саме: зобов'язавши Уповноважену особу включити ОСОБА_1 до Переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки чинне законодавство передбачає саме таку процедуру визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Встановлення судом протиправності зазначеного рішення Уповноваженої особи Фонду, в свою чергу, вказує на протиправність його бездіяльності щодо невключення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, та обумовлює наявність достатніх і необхідних правових підстав для захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання Уповноваженої особи подати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

В матеріалах справи містяться договір про надання правової допомоги №07/12 від 07.12.15 р., укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Савчуком Олегом Юрійовичем, а також акт прийому-передачі виконаних робіт від 15.12.15 р., яким посвідчено прийняття робі та оплата 3 000 грн., ордер ВН №028526 та витяг з договору №2/08/2017 від 21.08.17 р.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази фактичної оплати послуг адвоката, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для стягнення заявлених 3 000 грн. судових витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного, ст. 9, 241-246, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) №011-28808-060215 від 06.02.15 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_1 та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору.

3. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному банку "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 05.02.18 р.