Справа № 812/785/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року справа №812/785/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Чернявської К.Г., позивача - ОСОБА_1, представника відповідачів - Трофименко М.С., діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року (суддя І інстанції - Пляшкова К.О.) складену в повному обсязі 11 грудня 2017 року в м. Сєвєродонецьку Луганської області у справі № 812/785/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області, Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2017 року, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління ДФС у Луганській області, Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про:

- визнання неправомірними дії відповідача щодо неврахування періоду роботи з 1986 року по 1993 рік в установі УЛ314/38 до стажу державного службовця;

- визнання неправомірними дії відповідача щодо не визнання права на додаткову відпустку державного службовця з 13 травня 1997 року та зобов'язати виплатити компенсацію за невизнаний відповідачем 41 день невикористаної відпуски державного службовця, та зобов'язати перерахувати і доплатити за 190 невикористаних днів відпуски згідно зі ст. 24 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР "Про відпуски", із змінами та доповненнями, та абзацу 1 та 7 п. 2 розділу II ПКМУ від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" із змінами та доповненнями з середньоденного заробітку який склався на день звільнення з Державної податковій інспекції у м. Свердловську Головного управління ДФС у Луганській області, а саме 252,92 грн.;

- виплатити середній заробіток за весь час затримки згідно зі ст. 117 КЗпП України від 10 грудня 1971 року № 322-VІІІ, із змінами та доповненнями, з часу звільнення по день прийняття рішення за даним позовом (а.с. 2-5 т.1).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано протиправними дії інспекції щодо не включення періоду роботи ОСОБА_1 з 05 травня 1986 року по 08 жовтня 1993 року на посадах економіста, економіста з планування, старшого економіста з планування органів виконання покарань до стажу державної служби. Зобов'язано Луганську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Луганській області включити до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 05 травня 1986 року по 08 жовтня 1993 року на посадах економіста, економіста з планування, старшого економіста з планування органів виконання покарань. Зобов'язано Луганську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Луганській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за 41 день невикористаної відпустки державного службовця у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", виходячи з сумарного заробітку ОСОБА_1 за останні 12 місяців, що передували звільненню - 03 серпня 2017 року. Зобов'язано податкову інспекцію здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за 190 днів невикористаної відпустки у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", виходячи з сумарного заробітку ОСОБА_1 за останні 12 місяців, що передували звільненню - 03 серпня 2017 року. Стягнуто з Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 серпня 2016 року по 05 грудня 2017 року у сумі 84 420,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 30-36 т.2).

Не погодившись із судовим рішенням, Луганська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Луганській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги інспекцією зазначено, що вимоги позивача про виплату компенсаційних виплат за невикористану відпустку на підставі особової картки форми П-2ДС, засвідченої печаткою так званої «Луганської народної республіки», є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», відповідно до якого будь-який акт, виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другої цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відтак, особова картка форми П-2ДС не може бути визнана допустимим доказом у справі та бути джерелом для встановлення кількості днів невикористаної відпустки.

Апелянт вважає, що вина інспекції щодо неможливості встановити кількість невикористаних позивачем днів відпустки та у невиплаті у день звільнення позивача грошової компенсації за такі дні відсутня, відтак, і стягнення з інспекції середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 серпня 2016 року по 05 грудня 2017 року є неправомірним.

Крім того, апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не здобуто доказів, які дозволяють однозначно встановити місце роботи позивача з 05 травня 1986 року по 08 жовтня 1993 року (а.с. 45-49 т.2).

Представник відповідачів у судовому засідання надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в судовому засіданні наполягала на тому, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідачів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що за даними трудової книжки ОСОБА_1 у період з 20 листопада 1995 року по 03 серпня 2016 року працювала в Державній податковій інспекції у м. Свердловську Головного управління ДФС у Луганській області (далі - ДПІ у м. Свердловську) (а.с. 69-74 т.1).

Наказом голови комісії з реорганізації ДПІ у м. Свердловську від 03 серпня 2016 року № 17-о "Про звільнення ОСОБА_1." (а.с. 26-27 т.1) звільнено з 03 серпня 2016 року ОСОБА_1 з посади начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб, моніторингу доходів та обліково-звітних систем, організації роботи та аудиту на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" та у зв'язку з переведенням її на роботу до Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області, п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Виплачено грошову компенсацію за невикористані 15 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 20 жовтня 2013 року по 19 жовтня 2014 року,15 календарних днів додаткової відпустки за період роботи з 13 травня 2014 року по 12 травня 2015 року, 11 календарних днів щорічної відпустки за період роботи з 20 жовтня 2014 року по 19 жовтня 2015 року, 15 календарних днів додаткової відпустки за період роботи з 13 травня 2015 року по 12 травня 2016 року, 3 календарних дні щорічної відпустки за період роботи з 20 жовтня 2015 року по 03 серпня 2016 року та 15 календарних днів додаткової відпустки за період роботи з 13 травня 2016 року по 12 травня 2017 року.

На підставі листа ГУ ДФС у Луганській області від 02 серпня 2016 року № 876/7/12-32-04-09 залишок днів відпустки компенсувати після надання підтверджуючих матеріалів (форми П-2ДС), а саме за періоди: 13.05.1996 - 12.05.1997 - 5 дн.; 13.05.1997 - 12.05.1998 - 7 дн.; 13.05.1998 - 12.05.1999 - 9 дн.; 13.05.1999 - 12.05.2000 - 11 дн.; 13.05.2000 - 12.05.2001 - 13 дн.; 13.05.2001 - 12.05.2002 - 15 дн.; 01.01.2003 - 31.12.2003 - 7 дн.; 01.01.2002 - 31.12.2003 - 30 дн.; 13.05.2002 - 12.05.2003 - 15 дн.; 01.01.2003 - 31.12.2003 - 7 дн.; 01.01.2003 - 31.12.2003 - 30 дн.; 13.05.2003 - 12.05.2004 - 15 дн.; 01.01.2004 - 31.12.2004 - 30 дн.; 01.01.2004 - 31.12.2004 - 7 дн.; 01.01.2004 - 31.12.2004 - 7 дн.; 13.05.2004 - 12.05.2005 - 15 дн.; 01.01.2005 - 31.12.2005 - 7 дн.; 01.01.2005 - 31.12.2005 7 дн.; 01.01.2006 - 31.12.2006 - 7 дн.; 01.01.2007 - 31.12.2007 - 7 дн.; 01.01.2008 - 31.12.2008 - 7 дн.; 01.01.2009 - 31.12.2009 - 7 дн. (а.с. 26-27 т.1)

Відображені у наказі відомості щодо залишків днів відпустки, які необхідно підтвердити формою П-2ДС, відповідають даним, зазначеним у довідці про невикористані відпустки працівників ДПІ у м. Свердловську ГУ ДФС у Луганській області, які не компенсовані у зв'язку з відсутністю паперових носіїв з ведення обліку відпусток, яка є додатком до листа від 02.08.2016 № 876/7/12-32-04-09 (а.с. 62, 63 т. 1).

Розрахунками періодів відпустки, що підлягають компенсації за наказом від 03 серпня 2016 року № 17-о, підтверджено, що середньоденний заробіток для розрахунку такої компенсації становить 252,92 грн (а.с. 28-31 т. 1).

Наказом Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області від 03 серпня 2016 року № 19-о "Про призначення працівників" призначено ОСОБА_1 начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб, моніторингу доходів та обліку звітних систем, організації роботи та аудиту ДПІ у м. Свердловську ГУ ДФС у Луганській області на посаду головного державного інспектора Свердловського відділення Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області з посадовим окладом 2 585,00 грн. у місяць відповідно до штатного розпису та вважати доцільним залишок днів по відпусткам компенсувати після надання підтверджуючих матеріалів щодо обліку та використання усіх видів відпусток (лист ГУ ДФС у Луганській області від 02 серпня 2016 року № 876/7/12-32-04-09) (а.с. 139 т. 1).

Позивачем на виконання листа ГУ ДФС у Луганській області від 02 серпня 2016 року № 876/7/12-32-04-09 надано до ГУ ДФС у Луганській області копії форми П-2ДС із заявою про виплату компенсації (а.с. 13-21, 22-25, 34-36 т. 1).

На своє звернення позивачем одержано лист ГУ ДФС у Луганській області від 15 вересня 2016 року № 1033/12-32-04-09 (а.с. 37 т. 1), в якому зазначено, що на підставі наданих копій особової картки форми П-2ДС в термін з 20 листопада 1995 року по 06 листопада 2014 (на час закінчення простою, відповідно до наказу ДФС України від 07 листопада 2014 року № 256 "Про переміщення та закінчення простою") позивачу належить до грошової компенсації з урахуванням статті 24 Закону України "Про відпустки" 190 календарних днів, з яких: щорічної основної - 127 календарних днів; додаткової відпустки матері, яка виховує двох і більше дітей віком до 15 років та з 2004 року друга підстава - вдова - 112 календарних днів; додаткова відпустка державного службовця - надміру використано 49 календарних днів. У листі наявна примітка, що в обчислення додаткової відпустки державного службовця рахувався час роботи в податкових органах у період з 20 листопада 1995 року по 06 листопада 2014 року.

Наказом Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області від 26 вересня 2016 року № 69-в "Про виплату грошової компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1." на підставі наказу Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області від 03 серпня 2016 року № 19-о, листа ГУ ДФС у Луганській області від 15 вересня 2016 року № 1033/12-32-04-09, статті 24 Закону України "Про відпустки", виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у кількості 127 календарних днів, додаткову відпустку матері, яка виховує двох і більше дітей віком до 15 років та з 2004 року друга підстава - вдова за період роботи з 20 листопада 1995 року по 06 листопада 2014 року у кількості 112 календарних днів, та відрахувати додаткову відпустку державного службовця у кількості 49 календарних днів за період роботи з 20 листопада 1995 року по 06 листопада 2014 року (а.с. 140 т. 1).

Розрахунковим листом на оплату компенсації за невикористану відпустку 190 календарних днів (а.с. 144 т. 1), відомістю Луганської ОДПІ для зарахування заробітної плати за вересень 2016 року (а.с. 142 т. 1) та розрахунковим листком за вересень 2016 року (а.с. 143 т. 1) підтверджено, що ОСОБА_1 нарахована та виплачена компенсація за 190 календарних днів невикористаної відпустки у загальному розмірі 16 554,70 грн., виходячи з посадового окладу 2 585,00 грн., середньоденна заробітна плата складає 87,13 грн.

Не погодившись із розміром компенсації за 190 днів невикористаної відпустки та відмовою у компенсації 41 дня відпустки державного службовця, позивач 16 грудня 2016 року звернулася із скаргою до ГУ ДФС у Луганській області (а.с. 38-39 т. 1), на яку отримала відповідь від 30 грудня 2016 року № 3754/7/12-32-04-09 (а.с. 40-41 т. 1).

У відповіді зазначено, що ДПІ у м. Свердловську ГУ ДФС у Луганській області на підставі наказу від 03 серпня 2016 року № 17-о позивачу виплатила компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 07 листопада 2014 року по день звільнення, які були документально підтверджені. Наказ виконано належним чином та він є чинним, у встановленому законодавством порядку наказ не оскаржувався, що свідчить про те, що жодних претензій в частині виплати суми грошової компенсації позивачем, як на момент звільнення, так і після, не заявлялось.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892 "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" ДПІ у м. Свердловську реорганізовано у Свердловське відділення Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області, відповідно всі розрахунки з працівниками, які переведені з ДПІ у м. Свердловську проводить Луганська ОДПІ. Після надання паперових носіїв з ведення обліку відпусток, Луганською ОДПІ проведено з позивачем додатковий розрахунок та перераховано компенсацію за невикористані дні відпусток.

У відповіді також зазначено, що на теперішній час інформація щодо наявності в підрозділі по роботі з персоналом Луганської ОДПІ документів, що підтверджують відношення посади позивача під час роботи в установі УЛ 318 до державної служби, в ГУ ДФС у Луганській області відсутня( а.с.40-41 т.1).

Позивач 17 лютого 2017 року звернулась з відповідною скаргою до ДФС України, що підтверджено копією скарги та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 42-45, 46, 47 т. 1).

На своє звернення позивач отримала лист від 23 березня 2017 року № 3999/0/99-99-04-02-01-14 (а.с. 60-61 т. 1), в якому зазначено, що для вирішення питання зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача економістом, старшим економістом в установі УЛ 314/38 УВС Ворошиловградського облвиконкому потрібно надати до кадрової служби Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Зазначено, що наказом ДПІ від 03 серпня 2016 року № 17-о, за дні невикористаної відпустки, які не підтверджені документально, не передбачено перерахування компенсації за невикористану відпустку відповідно до абзацу третього статті 24 Закону України "Про відпустки" на рахунок Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області, у зв'язку з чим відсутні підстави для розрахунку компенсації за 190 календарних дів невикористаної відпустки із розрахунку середньої заробітної плати, яку ОСОБА_1 отримувала в ДПІ.

Наказом Луганської ОДПІ від 19 червня 2017 року № 39-о звільнено з 19 червня 2017 року ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора-інспектора сектору погашення боргу Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області у зв'язку зі зміною організаційної структури та скороченням чисельності Луганської ОДПІ, пункту 1 статті 40 КЗпП України та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" (а.с. 113 т. 1).

Розпорядженням ГУ ДФС у Луганській області від 05 вересня 2017 року № 129-р призначено проведення службового розслідування щодо правомірності використання особової картки форми П2-ДС, засвідченої печаткою так званої "Луганської народної республіки" для встановлення кількості дні невикористаної відпустки ОСОБА_1 та направлення листа ГУ ДФС у Луганській області від 15 вересня 2016 року № 1033/12-32-04-09 про підтвердження ОСОБА_1 грошової компенсації 190 календарних днів невикористаної відпустки (а.с. 164-165 т. 1).

Результати службового розслідування оформлено актом від 13 жовтня 2017 року № 13/12-32-22-35 (а.с. 232-236 т. 1).

Перевіркою встановлено, що використання копії особової картки ОСОБА_1 форми П-2ДС, засвідченої печаткою так званої "Луганської народної республіки", як джерела для встановлення кількості днів невикористаної відпустки ОСОБА_1, не відповідає вимогам чинного законодавства, що обумовлює необхідність відкликання листа ГУ ДФС у Луганській області від 15 вересня 2016 року № 1033/12-32-04-09.

Начальником відділу по роботі з персоналом ГУ ДФС у Луганській області безпідставно використано копію особової картки ОСОБА_1 форми П-2ДС, засвідченої печаткою так званої "Луганської народної республіки", для встановлення кількості днів невикористаної відпустки ОСОБА_1

В.о. Начальника Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області доцільно розглянути питання щодо правомірності видання наказу Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області від 26 вересня 2016 року № 69-в та, за наявності підстав, забезпечити вжиття заходів згідно з чинним законодавством України.

На виконання висновків службового розслідування ГУ ДФС у Луганській області листом від 01 листопада 2017 року № 3626/7/12-32-04-09 відкликало лист від 15 вересня 2016 року № 1033/12-32-04-09 (а.с. 237 т. 1).

Луганська ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області наказом від 03 листопада 2017 року № 134-в скасувала наказ Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області від 26 вересня 2016 року № 69-в "Про виплату грошової компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1." (а.с. 238 т. 1).

Правомірність дій відповідачів щодо: неврахування стажу роботи позивача з 05 травня 1986 року по 08 жовтня 1993 року, відмови у виплаті позивачу компенсації за 41 календарний день невикористаної відпустки державного службовця, розрахунку компенсації за 190 календарних днів невикористаної відпустки позивача, виходячи з заробітної плати позивача на день проведення такого розрахунку та наявність підстав для стягнення з відповідачів середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є спірними питаннями даної справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вимога ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій відповідача щодо неврахування її періоду роботи з 1986 року по 1993 рік в установі УЛ 314/38 до стажу державного службовця є обґрунтованою. При цьому, суд визнав протиправними такі дії Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області, як правонаступника ДПІ у м. Свердловську ГУ ДФС у Луганській області. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав інспекцію включити до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 05 травня 1986 року по 08 жовтня 1993 року. Позивачу компенсувати 41 день та 190 днів невикористаної відпустки державного службовця у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", виходячи з сумарного заробітку ОСОБА_1 за останні 12 місяців, що передували звільненню - 03 серпня 2017 року( фактично по день звільнення 03.08.2016 року). Стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 серпня 2016 року по 05 грудня 2017 року у розмірі 84 420,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII).

Стаж державної служби обчислюється відповідно до статті 46 Закону № 889-VIII. Стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283), та додатку до нього.

Підпунктом 6 пункту 2 Порядку № 283 визначено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах спеціалістів органів виконання покарань, які не мають спеціальних звань.

Пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2016 року № 229, передбачено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка, копія послужного списку, військовий квиток та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи (довідки, виписки з наказів, дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, тощо).

Як вбачається з трудової книжки позивача вона з 05 травня 1986 року прийнята в установу УЛ 314/38 економістом, 08 жовтня 1993 року звільнена за статтею 38 КЗпП України (а.с. 69-74 т. 1).

Відповідно до листів Національного агентства України з питань державної служби листами від 09 жовтня 2017 року № 8417/13-17 (а.с. 195-196 т. 1) та від 15 листопада 2017 року № 9253/13-17 (а.с. 12-13 т. 2) до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема в органах виконання покарань (на посадах спеціалістів, які не мають спеціальних звань). Загальносоюзним класифікатором професій робітників, посад службовців та тарифних розрядів, затвердженим постановою Держстандарту СРСР від 27 серпня 1986 року № 016, який діяв на час роботи ОСОБА_1, посади економіста були віднесені до посад спеціалістів.

Відтак, до стажу державної служби ОСОБА_1 має бути зараховані періоди її роботи з 05 травня 1986 року по 08 жовтня 1993 року на посадах економіста, економіста з планування, старшого економіста з планування органів виконання покарань, як на таких, що були в той час віднесені до посад спеціалістів.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції (в тому числі щодо виходу за межі позовних вимог), щодо необхідності визнання протиправними дії Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області(як правонаступника ДПІ у м. Свердловську ГУ ДФС у Луганській області) щодо неврахування періоду роботи позивача з 1986 року по 1993 рік в установі УЛ 314/38 до стажу державного службовця та зобов'язання включити до стажу державної служби цей період роботи позивача.

Щодо вимог позивача про компенсацію за 41 день невикористаної відпустки державного службовця та неправильного розрахунку компенсації за 190 днів невикористаної відпустки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 57 Закону № 889-VIII державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 889-VIII за кожний рік державної служби після досягнення п'ятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.

Порядок надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток визначений постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 270 "Про затвердження Порядку надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток" (далі - Порядок № 270).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 270 додаткова відпустка, яка надається державним службовцям, належить до щорічних відпусток.

Пунктом 9 Порядку № 270 визначено, що за бажанням державного службовця у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку в році звільнення з подальшим звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Під час звільнення державного службовця йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні додаткової відпустки.

За приписами частини першої статті 59 Закону № 889-VIII щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Частиною першою статті 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник. Під час розгляду справи не встановлено бажання позивача щодо перерахунку грошової компенсації за не використані ним дні щорічних та додаткової відпусток на рахунок підприємства, на яке вона перейшла працювати.

Отже розрахунок належних позивачу сум зобов'язаний бути проведений під час звільнення позивача.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), відповідно до підпункту "а" пункту 1 цього Порядку застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За приписами пункту 7 Порядку № 100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Як зазначалось вище, період роботи позивача з 05 травня 1986 року по 08 жовтня 1993 року на посадах економіста, економіста з планування, старшого економіста з планування органів виконання покарань входить до стажу державної служби позивача, відтак позивачу безпідставно не виплачено позивачу компенсацію за 41 день невикористаної відпустки державного службовця при її звільненні 03 серпня 2017 року у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", виходячи з сумарного заробітку ОСОБА_1 за останні 12 місяців, що передували звільненню - 03 серпня 2016 року.

Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволені вимоги позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо невизнання права на додаткову відпустку державного службовця з 13 травня 1997 року в апеляційному порядку оскаржена не була.

Як вбачається з матеріалів справи, виплату позивачу компенсації 190 днів невикористаної відпустки було відтерміновано до надання ОСОБА_1 паперових носіїв з ведення обліку відпусток, а саме особових карток форми П-2ДС.

Після виконання позивачем вимог щодо надання особових карток форми П-2ДС, Луганською ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області всупереч вимог Порядку № 100 розрахунок компенсації проведений не з сумарного заробітку ОСОБА_1 за останні 12 місяців, що передували звільненню - 03 серпня 2016 року, а із заробітку позивача за новим місцем роботи.

Такий розрахунок є протиправним, оскільки у даному випадку днем виплати компенсації за невикористану відпустку є день звільнення. Відповідно й розрахунок компенсації має бути здійснений, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують такому дню.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на відсутність підстав для виплати цієї компенсації, оскільки особові картки форми П-2ДС, засвідчені печатками, так званої "Луганської народної республіки", з огляду на наступне.

За приписами ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову (компенсація за 190 невикористаної відпустки), у зв'язку із засвідченням особових карток форми П-2ДС печатками, так званої "Луганської народної республіки", при цьому у позивача відсутня об'єктивна можливість надати ці карти засвідчені органами української влади.

Судом враховано, що позивачем надано ксерокопії особової справи,записи в якій велись кадровою службою в якій працювала позивачка, на лисах є відображення печатки з українським гербом. В удовому засіданні представник апелянта підтвердив прийняття до роботи зазначені паперові носії, на підставі яких з позивачкою були здійсненні розрахунки та виплачена сума за невикористані дні відпусток . Спірним питанням було тільки правомірність розрахованих сум, які судом скореговані в постанові суду першої інстанції правомірно.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов'язання Луганську ОДПІ здійснити перерахунок та виплату позивачу компенсації за 190 днів невикористаної відпустки, виходячи з сумарного заробітку за останні 12 місяців, що передували звільненню.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та вина власника (уповноваженого органу).

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово зверталась до відповідача щодо компенсації днів невикористаних відпусток з письмовими заявами, надала документи які підтверджували її право та дні невикористаних відпусток були зафіксовані за допомогою задачі Кадри програмного комплексу ДПС-ПРО , що підтверджено листом ГУ ДФС у Луганській області від 02.08.2016 року ( а.с.62-63 т.1).

Суд апеляційної інстанції вбачає в діях відповідачів вину щодо несвоєчасної виплати всіх належних сум при звільненні в серпні 2016 року, відтак, у відповідач зобов'язаний виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 серпня 2016 року (день, наступний за днем звільнення) по 05 грудня 2017 року (день вирішення даної адміністративної справи за правилами, встановленими Порядком № 100.

Постанова суду першої інстанції в частині розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вищевказаний період також не оскаржувалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року по справі № 812/785/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області, Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 31 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2018 року.

Колегія суддів Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова