Справа № 2-а-1537/10
Суддя: Боровікова А. І.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2а-1537/10/0812
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2010 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Боровікової А.І.,

при секретарі Касьяненко А.А,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, про визнання дій неправомірними та стягнення не отриманої суми допомоги на оздоровлення

ВСТАНОВИВ:

Позивач у вересні 2009 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС II категорії 16.07.1993 року. Згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат щорічно. Втім фактично допомога на оздоровлення на протязі 2001-2005 рр. та 2009-2010 рр. виплачувалась у значно меншому розмірі, що позивач вважає необґрунтованим. На підставі викладеного просить суд визнати неправомірними дії відповідача в частині виплати йому такої допомоги у розмірі, меншому від належного, та стягнути з відповідача на його користь 7299,20 грн. недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2005 рр. та 2009-2010 рр. відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та застосування строку позовної давності при розгляді справи, надав суду письмові заперечення на позов, відповідно до вимог ч.4 ст.128 КАС України, вирішує справу на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши надані письмові докази у сукупності, заперечення представника відповідача, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до письмових заперечень представника відповідача останній позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував, посилаючись на те, що допомога на оздоровлення виплачувалася позивачеві у належному розмірі згідно ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови КМУ від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, представник відповідача наполягала на відмові позивачу в позові у звязку із пропуском строку позовної давності відповідно до ст.ст.99 і 100 КАС України.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 є евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у звязку з чим перебуває на обліку у відповідача та отримує допомогу на оздоровлення згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1998 р. №796-ХІІ та Постанови КМУ №562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В серпні 2010р. позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплати допомоги на оздоровлення за 2001-2005 роки та 2009-2010 роки у відповідності з вимогами ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у відповідь на яке 01.09.2010 р. відповідач своїм листом розяснив, що допомога на оздоровлення виплачувалася позивачеві у належному розмірі згідно ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови КМУ від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Так, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач як евакуйований із зони відчуження у 1986 році відноситься до 2 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на отримання щорічної допомоги у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Постановою КМУ від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачений інший розмір такої допомоги. Відповідно до частин 5 і 7 цієї ж статті, щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Враховуючи, що Закон України має вищу юридичну силу відносно постанови КМУ, суд вважає за необхідне застосувати у спірних правовідносинах положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не приймає до уваги доводи представника відповідача.

При цьому необхідно зазначити, що Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, допомоги на оздоровлення. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом їх обсягу, встановленого Законам, є недопустимим.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2001-2005 роки, 2009 - 2010 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином Управління праці і соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради протиправно виплачувало позивачцідопомогу на оздоровлення в розмірах, передбачених постановами КМУ №836 від 26.07.1996 та №562 від 12.07.2005, тоді як такі виплати повинно було здійснювати в розмірі трьох мінімальних заробітних плат відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Доводи відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради повинно нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за період 2001-2005 р.р., 2009-2010 р.р., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, з урахуванням отриманих позивачем сум.

Що стосується позовних вимог про стягнення з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради вказаних виплат у фіксованій грошовій сумі, за відповідний період часу, не підлягає задоволенню, оскільки зазначені виплати позивачам не були нараховані, а питання повязані із нарахуванням та перерахунком щорічної допомоги на оздоровлення відносяться виключно до компетенції відповідача, який повинен їх проводити відповідно до діючого законодавства.

Згідно ст.104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову. При цьому суд зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині, що стосується зобовязання відповідача у майбутньому нараховувати та виплачувати позивачеві щорічну допомогу на оздоровлення в повному обсязі відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», задоволенню не підлягають як заявлені передчасно, за відсутності спору з цього приводу та до порушення права позивача.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, випливає, що для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В даному випадку, виходячи з практики Вищого адміністративного суду України по справах про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, необхідно виходити із частини 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком (справа №К-22116/06 постанова від 13.06.2007).

Оскільки позивачу завдана шкода ушкодженням здоровя, в результаті чого він є постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, а спірні грошові кошти йому виплачуються на оздоровлення у звязку з ушкодженням здоровя, тому позовна давність на ці правовідносини не поширюється.

Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню за періоди з 2001-2005 роки, з 2009р. по 2010 рік з врахуванням раніше виплачених сум.

Крім того, до п. 3 статті 13 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати матеріальні втрати, що зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

Отже за 2001-2005 роки, з 2009р. по 2010 рік позивач повинен був отримувати допомогу на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат на момент виплати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 87, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, ст.ст.19, 46, 92 Конституції України, ст. 48 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, про визнання дій неправомірними та стягнення не отриманої суми допомоги на оздоровлення задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради протиправними щодо відмови в проведенні перерахунку ОСОБА_1 як постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС ІІ категорії, щорічної допомоги на оздоровлення за періоди з 2001-2005 роки, з 2009р. по 2010 рік.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради провести донарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманих сум на оздоровлення за періоди з з 2001-2005 роки, з 2009р. по 2010 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з трьох мінімальних заробітних плат на час їх виплат за відповідний період з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами до адміністративного Дніпропетровського апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її проголошення, з подачею її копії до адміністративного Дніпропетровського апеляційного суду. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя А.І. Боровікова