Справа № 754/9829/17
Суддя: Таран Н. Г.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/175/18
Справа №754/9829/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2018 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовомОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві, про зобов'язання провести поновлення пенсії, шляхом її призначення знову, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду через свого представника ОСОБА_2 з позовом доЛівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про зобов'язання провести поновлення пенсії, шляхом її призначення знову. У вказаному позові позивач просить зобов'язати відповідача Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві поновити пенсію за віком позивачу з 01.01.2016 року, відповідно до норм Закону України «Про обов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Вказані позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що право громадян України, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат однозначно встановлено рішенням Конституційного суду України, яким були визнані неконституційними положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які заборонили виплату пенсій при виїзді на місце постійного проживання за кордон. З метою реалізувати своє право на поновлення пенсії, позивач звернувся безпосередньо до відповідача з особистою відповідною заявою про поновлення йому пенсії. Управління в свою чергу відмовила позивачу у поновленні пенсії. 11.01.2013 року, по досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон, що підтверджено відповідним пенсійним посвідченням. Перед виїздом за кордон позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_1, Україна. 06.04.2016 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на тимчасове проживання, не змінюючи місця реєстрації в Україні. Починаючи з 2016 року і станом на сьогоднішній день позивач призначеної по закону пенсії не отримує. 24.05.2017 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності подала безпосередньо до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України особисту заяву позивача про поновлення пенсії нотаріально посвідчену та опостильовану. Заява позивача була прийнята відповідачем разом з усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом Управління від 24.05.2017 року на супровідному листі. 22.06.2017 року було отримано відмову відповідача у поновленні пенсії. Дії відповідача у відмові у поновленні позивачу виплаті пенсії є неправомірними і дискримінаційними та суперечать чинному законодавству, чисельній судовій практиці, у зв'язку з чим до суду і поданий даний позов.

Ухвалою судді від 02.08.2017 року відкрито провадження у вищевказаній справі та її призначено до розгляду в порядку скороченого провадження без виклику сторін.

Ухвалою судді від 10.08.2017 року за клопотанням представника позивача зупинено провадження у вищевказаній справі до встановлення правонаступника відповідача.

У зв'язку із надходженням до суду 20.11.2017 року клопотання представника відповідача про відновлення провадженняу справі, у зв'язку з відсутністю обставин які стали підставою для зупинення провадження, ухвалою судді від 04.12.2017 року у справі відновлено скорочене провадження.

Представником відповідача у встановлений строк були подані заперечення в яких представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що твердження позивача про те, що йому Управлінням Пенсійного фонду України у Дарницькому районі м. Києва виплачувалась пенсія за віком з 11.01.2013 року є неправдивою. Відповідно до наданих копій, зокрема з копії пенсійного посвідчення вбачається що позивачу була призначена пенсія у 2013 році. Відповідно до Центральної бази даних одержувачів пенсій (Інформаційного центру персоніфікованого обліку) ОСОБА_1 отримував пенсію до липня 2014 року у м. Луганськ. Останнє нарахування пенсії Позивачу було здійснено 04.02.2016 року Управлінням пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області. Таким чином, позивач ніколи не отримував пенсію в Лівобережному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві. У своєму адміністративному позові ОСОБА_1 зазначає, що проживав перед виїздом за кордон за адресою6 АДРЕСА_1. Той факт, що позивач можливо проживав за цією адресою не є підставою для визначення відповідачем саме Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Оскільки ОСОБА_1 не перебував на обліку у Лівобережному об'єднаному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві, то Управління не припиняло виплату. Відповідно до п.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22.12.2014 року. Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об'єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України. Відповідно до п.12 вищезазначеного Положення Управління Фонду є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Отже, хоча Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києва разом з іншими управліннями утворює систему органів Фонду, але здійснює свою діяльність лише в межах свого району і не відповідає за рішення інших районних управлінь Києва та областей України. Таким чином, всі претензії Позивача щодо не поновлення йому виплати пенсії з 01.01.2016 року не можуть визначатись як бездіяльність чи неправомірна діяльність саме Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києва. Відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 просить зобов'язати Управління поновити виплату пенсії з 01.01.2016 року на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі. Відповідно до п.1.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1 Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. Таким чином, для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно було звернутись до Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області, тобто за місце перебування на обліку, як одержувача пенсії і де знаходиться його пенсійна справа. З огляду на вищезазначене, Управління не має підстав для поновлення пенсії особі, яка не перебувала в Управлінні на обліку, не здійснювала протиправних дій, діяла в межах своїх повноважень, а отже у задоволенні позову має бути відмовлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані суду докази вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з пенсійного посвідчення позивачу ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком у 2013 році. З паспортних даних позивача вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 Як вказує позивач перед виїздом за кордон він мешкав за адресою: АДРЕСА_2. 06.04.2016 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на тимчасове проживання, не змінюючи місця реєстрації в Україні. Починаючи з 2016 року і станом на сьогоднішній день позивач призначеної по закону пенсії не отримує. 24.05.2017 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності подала безпосередньо до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України особисту заяву позивача про поновлення пенсії нотаріально посвідчену та опостильовану. Заява позивача була прийнята відповідачем разом з усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом Управління від 24.05.2017 року на супровідному листі. 22.06.2017 року було отримано відмову відповідача у поновленні пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

ПередбаченеКонституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Пунктом 4 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбаченому цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічне положення викладено у частині другійстатті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Згідно частин третьої та четвертої цієї статті пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

За змістом ч.1ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Конституційний Суд України у зазначеному вище Рішенні вказав, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно достатті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Після прийняття вищевказаного рішення Конституційного суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Позивачка, як громадянка України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для поновлення виплати пенсії відповідач зобов'язаний поновити та здійснювати виплату пенсії позивачу.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Разом із тим, в своїх запереченнях проти позову, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві посилається на те, що відповідно до п.1.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1.

Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Постановою КМУ від 7 листопада 2014 року № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, відповідно до п. 8 якого, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 (Офіційний вісник України, 2014 року, № 81, ст. 2296), пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

А відповідно до п. 1.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (надалі - Порядок), зокрема заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Згідно з п. 1.7. Порядку, зокрема днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до п. 2.8. Порядку, зокрема поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: 1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім'ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім'ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо). Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

Згідно з п. 2.9. Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

А відповідно до п. 4.12. Порядку, при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

З урахуванням викладеного вище, судом встановлено, що в даному випадку відсутній спір щодо наявності у позивача права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У той же час, суд приходить до висновку про те, що оскільки відсутні будь-які докази того, що позивача не було знято з обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області, тобто за попереднім місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії, де зокрема і знаходиться його пенсійна справа, підстави для поновлення (продовження) виплати відповідачем позивачу пенсії відсутні.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 77, 139, 242-246, 257, 295, 382 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві, про зобов'язання провести поновлення пенсії, шляхом її призначення знову, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Таран Н.Г.