Справа № 826/10971/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2017 року № 826/10971/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., при секретарі судового засідання Морозовій Я.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районні Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач або ФОП ОСОБА_1.) з адміністративним позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) до Державної податкової інспекції у Дарницькому районні Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач або ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просив:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві № 29 від 28.03.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

2. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві вчинити дії щодо відновлення реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку з 31.03.2017.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки спірне рішення прийняте відповідачем із порушенням норм Податкового кодексу України, то таке рішення є незаконним, порушує права та законні інтереси позивача, отже підлягає скасуванню.

Відповідач письмових заперечень чи пояснень по суті спору суду не подав, явку уповноваженого представника в жодне судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

З огляду на зазначене, керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції статті, яка діяла на момент прийняття процесуального рішення про перехід у письмове провадження), розглянувши у порядку письмового провадження подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2017 відповідачем прийнято відносно позивача рішення № 29 про анулювання реєстрації платника єдиного податку відповідно до абзацу восьмого пп.298.2.3. п.298.2. ст.298 Податкового кодексу України (платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів).

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, у переліку документів, які підтверджують наявність підстав для анулювання позивачу реєстрації платника єдиного податку наведені: довідка про наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку без номера та дати; заява платника податків про обрання спрощеної системи оподаткування від 12.01.2012 № 4305; повідомлення від державного реєстратора про проведення державної реєстрації припинення від 28.03.2017 № 29.

З наявної в матеріалах справи копії довідки відповідача від 28.03.2017 № 29 про наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку вбачається, що перевіркою встановлено, що платником податків порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: наявність податкового боргу в сумі 124102,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням відповідача від 28.03.2017 № 29, позивач оскаржував його в адміністративному порядку до ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України, в результаті чого спірне рішення було залишене без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Вважаючи рішення відповідача від 28.03.2017 № 29 протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду про його скасування.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Частиною другою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуваннях усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішення справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі також - Кодекс), який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.291.2. ст.291 глави 1 Кодексу, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п.291.3. ст.291 Кодексу).

Згідно з п.291.4. ст.291 Кодексу, суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Згідно з п.293.1., п.293.3. ст.293 Кодексу, ставки єдиного податку для платників третьої групи встановлюються у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Відповідно до п.296.3., п.296.7. ст.296 Кодексу платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Податкова декларація складається наростаючим підсумком з урахуванням норм пунктів 296.5 і 296.6 цієї статті. Уточнююча податкова декларація подається у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п.294.1.-294.2. ст.294 Кодексу, податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

Платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал (п.295.3. ст.295 Кодексу).

При цьому, відповідно до абз.8 пп.298.2.3. п.298.2. ст.298 Кодексу, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.14.1.175. п.14.1. ст.14 Кодексу).

У такому випадку, як передбачено абз.3 п.299.10. ст.299 Кодексу, реєстрація платником єдиного податку може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу.

Таким чином, за рішенням контролюючого органу реєстрація платником єдиного податку може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного, зокрема, у випадку невиконання платником єдиного податку обов'язку щодо переходу на сплату інших податків і зборів у разі наявності у нього податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

В той же час, за приписами п.299.11. ст.299 Кодексу, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

З наведеної норми слідує, що виявлення контролюючим органом порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, відповідно й порушення абз.8 пп.298.2.3. п.298.2. ст.298 Кодексу (наявність податкового боргу), здійснюється виключно під час проведення перевірки такого платника єдиного податку, яка оформлюється актом перевірки, саме на підставі якого контролюючим органом приймається рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку.

Таким чином, Кодексом закріплена чітка послідовність дій, які мають бути обов'язково вчинені контролюючим органом до прийняття відповідного рішення (проведення перевірки платника єдиного податку, виявлення допущення ним порушення, зокрема, встановлення факту наявності податкового боргу, складання акту перевірка та прийняття на його підставі рішення). Іншої процедури законодавчо не передбачено.

Погашення податкового боргу після анулювання реєстрації платника єдиного податку здійснюється у порядку, встановленому главою 9 розділу II цього Кодексу (п.299.12. ст.299 Кодексу).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач належить до третьої групи платників єдиного податку.

У визначені Кодексом терміни, позивачем подавалися відповідачу податкові декларації платника єдиного податку за півріччя 2016 року, три квартали 2016 року та 2016 рік, в яких ним визначались до сплати суми єдиного податку, відповідно, 30082,00 грн., 83552,58 грн., 159764,50 грн.

Самостійно виявивши помилки у зазначених податкових деклараціях (не був заповнений рядок 13 та невірно обчислено значення рядка 14), позивач подав відповідачу уточнюючі податкові декларації платника єдиного податку за І квартал 2016 року, півріччя 2016 року, три квартали 2016 року та 2016 рік, в яких скорегував суми єдиного податку, які підлягають сплаті в бюджет, відповідно, 10740,00 грн., 19 342,00 грн., 53 470,58 грн., 76211,92 грн.

Такі податкові декларації були прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується відбитком штампу на них. Доказів проведення документальної перевірки позивача на предмет своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним єдиного податку або камеральної перевірки податкової звітності позивача, відповідачем суду не подано.

Разом з тим, з наданих позивачем суду копій платіжних доручень з відміткою банку від 14.05.2016 № 661, від 18.05.2016 № 672, від 18.05.2016 № 673, від 09.08.2016 № 694, від 14.11.2016 № 763, від 06.02.2017 № 65 вбачається, що ним сплачені самостійно визначені у податкових деклараціях суми єдиного податку в загальному розмірі 159 827,32 грн. (у тому числі пеня відповідно до пп.129.1.2. п.129.1. ст.129 Кодексу).

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що за позивачем рахувався податковий борг зі сплати єдиного податку.

Окрім того, з наданих позивачем доказів (довідок відповідача та скриншотів офіційної веб-сторінки ДФС України) у нього відсутня заборгованість із сплати податків, зборів, платежів.

В той же час, відповідачем не подано суду доказів проведення відносно позивача будь-якої перевірки та виявлення наявності у нього податкового боргу зі сплати єдиного податку, а також складання акту перевірки, що слугувало б підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку. Вказане свідчить про грубе порушення відповідачем положень п.299.11. ст.299 Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи ігнорування відповідачем обов'язку щодо доказування правомірності прийнятого ним спірного рішення № 29 від 28.03.2017, передбаченого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, судом не встановлено наявності обставин, передбачених абз.8 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 та абз.3 п.299.10 ст.299 Кодексу для анулювання позивачу реєстрації платника єдиного податку, отже спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, за приписами п.299.1., п.299.10. ст.299 Кодексу, реєстрація суб'єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, у тому числі, у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Враховуючи, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття відносно позивача спірного рішення № 29 від 28.03.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку, відповідно, були відсутні підстави виключати позивача з реєстру платників єдиного податку, така реєстрація позивача має бути поновлена.

Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, з невідомих суду причин, обов'язок щодо доказування проігнорував.

При цьому, за приписами частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадови чи службова особа.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві № 29 від 28.03.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

3. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві вчинити дії щодо відновлення реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку з 31.03.2017.

4. Стягнути судові витрати в сумі 1280,00 грн. на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом їх безспірного списання з рахунків Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 18.12.2017

Суддя П.О. Григорович