Справа № 332/245/18
Суддя: Безлер Л. В.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/245/18
Провадження №: 2-а/332/13/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя,у складі головуючого судді Безлер Л.В., при секретарі Жечевій А.В., за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в. Запоріжжя адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби Запорізької області до ОСОБА_5 про затримання громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5, з метою забезпечення видворення за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.01.2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5 про затримання громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_3, з метою забезпечення видворення за межі України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у проваджені Заводського районного суду м. Запоріжжя знаходиться адміністративна справа за позовом Заводського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області про примусове видворення громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до ч.1 ст. 289 КАС України За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу. Громадянин ОСОБА_3 не виконав добровільно без поважних причин рішення Заводського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області від 01.11.2017 року про примусове повернення його з України, територію України до теперішнього часу не покинув. За вказаних обставин є достатні та обґрунтовані підстави вважати,що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення з України, буде ухилятись від виконання рішення про її примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення, що відповідно до ч.1 ст. 289 КАСУ є підставою для її затримання з подальшим поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. На підставі вищевикладеного просили суд ЗАТРИМАТИ ГРОМАДЯНИНА ОСОБА_7 ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1,з метою забезпечення видворення за межі території України.

Представники позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його захисник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували. При цьому пояснили, що рішення Заводського РВ у м. Запоріжжі УДМС в Запорізькій області від 01.11.2017 року відповідач не виконав, оскільки воно йому не зрозуміло в частині примусового повернення за межі України, а саме куди саме йому примусово повернутись. Дане рішення на даний час оскаржується у судовому порядку. Від органів міграційної служби він не переховується, за викликами завжди являється.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у позові з наступних підстав.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України.

Згідно ч. 4 ст. 46 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Судом встановлено, що 01.11.2017 року Заводським районним відділом у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_3 та зобов'язано його покинути територію України у термін до 29.11.2017 року.

Даний позов надійшов до суду 26.01.2018 року.

Частиною 3 статті 3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ (Далі - Закон № 3773), передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно із п. 14 ст. 1 Закону № 3773, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно частини 4 статті 4 зазначеного вище Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 статті 23 розділу III Закону № 3773, нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)…».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Що стосується позовних вимог, щодо затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_3 суд виходить з наступного.

Ч.2 ст.289 КАС України, в редакції від 15 грудня 2017 року, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення, яким затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

На виконання абз.3 п.3 розд. IV «Прикінцеві положення» Закону №3773 та Типового положення, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - Інструкція № 141).

Згідно з пункту 12 Розділу ІІ Інструкції № 141 іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов'язковим забезпеченням примусового видворення з України.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 має документ (паспорт), що дає право добровільно виїхати з України.

Понад те, у суду не має обґрунтованих підстав для висновків, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, у разі постановлення такого, та буде перешкоджатиме проведенню процедури видворення або існує ризик його втечі.

Відповідно до ч.1ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1ст. 77 КАС України), за згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У відповідності до ст. 254 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України.

Згідно ст..7 ч.1. Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, суд вбачає, що позовні вимоги Заводського районного відділу у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби Запорізької областіпро затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України відносно громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5 не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 23-25, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 9, 20, 46, 241, 243, 245, 288, 289, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби Запорізької області до ОСОБА_5 про затримання громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5, з метою забезпечення видворення за межі України - відмовити.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України протягом десяти днів із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Л.В. Безлер