Справа № 332/752/17(2-а/332/40/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2018 рокусправа № 332/752/17(2-а/332/40/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.
судді: Кругового О.О. Прокопчук Т.С.
за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2017 року (суддя Сінєльнік Р.В.), ухвалену в м.Запоріжжі, в адміністративній справі №332/752/17(2-а/332/40/17) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н ОВ И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовослужбовців та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивач також просив стягнути з Міністерства оборони України одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, у розмірі 182700 грн.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення, задовольнивши адміністративний позов. Апелянт зазначає, що ним до суду першої інстанції були надані усі докази, які підтверджують його право на отримання одноразової грошової допомоги, у тому числі витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії Міністерства оборони України Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, в якому зазначено про те, що захворювання позивача пов`язані з проходженням військової служби. Суд першої інстанції також проігнорував судову практику, що склалася при розгляді подібних справ, та правову позицію, викладену Верховним Судом України, який зазначив, що призначення одноразової грошової допомоги не залежить від часу та місця звільнення з військової служби, а пов`язана із моментом встановлення інвалідності (справи № 21-446а14, № 21а-135а15, № 21-563а14).

Згідно частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1 є особою якій встановлено статус інваліда війни III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в країні, де велись бойові дії, що підтверджується посвідченням інваліда війни серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2014 року (а.с.6) та довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0283492 від 01 грудня 2014 року (а.с.7). Згідно протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону № 259 від 25 грудня 2012 року в його підтверджено захворювання цукровий діабет II типу, ішемічна хвороба серця, стабільна стенокардія, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба II ст., дисцикуляторна енцефалопія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 28 листопада 2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 25 грудня 2013 року № 975. 27 січня 2017 року, згідно протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 4, йому було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги на підставі того, що він був звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 24 травня 1992 року, а 09 січня 2013 року був визнаний в Україні інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оскільки законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн. Згідно трудової книжки позивача, в період з 29.10.1979р. по 20.06.1992р. він перебував на службі в лавах Радянської Армії (а.с.67). Згідно військового квитка позивача (а.с.10-11), та витягу з особової справи № 5961 (а.с.52), позивач був звільнений в запас зі збройних сил Російської Федерації, тобто на підставі наказу Міністра оборони Російської Федерації № 025 від 24.05.1992р.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому діючим законодавством України не передбачено здійснення виплат військовослужбовцям, які проходили службу та були звільнені в запас зі збройних сил інших країн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України Про військовий обов`язок і військову службу. Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України Про військовий обов`язок і військову службу та указами Президента України. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

При перегляді оскарженого рішення суду і перевірки доводів апелянта колегія суддів вважає за необхідне врахувати висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.04.2015 року у справі № 21-135а15 щодо застосування норм права. Цей висновок полягає у тому, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Як свідчать наявні у справі письмові докази, позивач визнаний інвалідом ІІІ групи 01.12.2014 року (а.с.7). Причина інвалідності «заболевание, да, связано с исполнением обязанностей воинской службы во время пребывания в странах, где велись боевые действия». Причинний зв`язок захворювання позивача встановлений Військово-лікарською комісією Південного регіону Міністерства оборони України, що підтверджується витягом з протоколу № 259 від 25 грудня 2012 року. Заперечення щодо належності, допустимості або достовірності наданих позивачем письмових доказів Міністерством оборони України не висловлювались, тому обставини встановлення інвалідності позивачу та її причини колегія суддів вважає доведеними.

Підставою відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, як зазначено у Протоколі засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 4, зазначена обставина того, що позивач був звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 24 травня 1992 року, і законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн.

Згідно витягу з особової справи № 5961 капітана запасу ОСОБА_1 , він проходив дійсну військову службу у ЗС СРСР з 29.10.1979 року і був звільнений в запас 19.06.1992 року на підставі наказу МО РФ (а.с.35).

Статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються. Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємо погоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей. Законом України від 07.06.2001 року № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року. Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Незважаючи на те, що зазначеними міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, останні гарантують кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.

Позивач є громадянином України, ветераном війни та інвалідом війни 3 групи, тому має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року. Крім того, захворювання, внаслідок якого встановлена інвалідність, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби під час перебування у країнах, де велися бойові дії. Згідно довідки № 20/2366 від 17.08.2016 року, виданої Заводським об`єднаним військовим комісаріатом м. Запоріжжя на підставі картки учасника бойових дій, позивач проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан з квітня 1978 року по грудень 1989 року (а.с.9).

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про протиправність рішення Міністерства оборони України, вкладене у п. 58 Протоколу № 4 від 27 січня 2017 року засідання комісії, про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги.

Незважаючи на те, що позивач оскаржив дії Міністерства оборони України щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеним прав є скасування протиправного рішення відповідача.

Позивач також просив стягнути на його користь 182700 грн., що складає 150 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Вирішуючи ці позовні вимоги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу (п. 14). Фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до статті 23 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (п.16).

Таким чином, відновлення порушених прав позивача має бути здійснено шляхом зобов`язання Міністерство оборони України призначити та провести виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІII групи, внаслідок захворювання, пов`язанного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осібна день встановлення інвалідності.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення з Міністерства оборони України 182700 грн. слід відмовити з огляду на встановлену процедуру призначення та виплати вказаної грошової допомоги Порядком № 975.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення. Згідно пункту 3 частини 1 статті 317 цього ж Кодексу підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2017 року у справі № 332/752/17 (провадження № 2-а/332/40/17) - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 58 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 4 від 27 січня 2017 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та провести виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІII групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 150 -кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови викладено 29 січня 2018 року.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук