Справа № 826/14814/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 листопада 2017 року № 826/14814/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., суддів Аблова Є.В., Смолія І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України Національної поліції України
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України, про:

визнання протиправним та скасування наказу від 19.05.2016 №556 о/с про звільнення ОСОБА_1;

зобов'язання МВС України поновити ОСОБА_2 на рівнозначній посаді;

зобов'язання МВС України розглянути рапорт ОСОБА_2 про виявлення бажання проходити службу в поліції;

зобов'язання Національної поліції України розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади відповідно до пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та видати відповідний наказ;

стягнути з МВС України середній заробіток за час вимушеного прогулу;

зобов'язання МВС України виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та здійснити відповідні записи у трудовій книзі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що протиправність звільнення ОСОБА_2 відповідачем встановлено судовим рішенням у справі №826/22042/15, а тому повторне звільнення з тих самих підстав проведено неправомірно.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на те, що підстави для переведення позивача на роботу до Національної поліції відсутні.

В судове засідання 23.08.2017 представник МВС України не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи №826/14814/16 у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2015 №1610 о/с «Щодо особового складу» згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ полковника міліції ОСОБА_2 звільнено у запас Збройних сил з посади головного оперуповноваженого-інспектора відділу аналізу та правового забезпечення управління аналізу та контролю ГУБОЗ МВС України за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2015 у справі №826/22042/15 задоволено частково позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України. Визнано протиправним та скасовано наказ від 11.08.2015 №1610 о/с; поновлено ОСОБА_2 на рівнозначній посаді в Міністерстві внутрішніх справ України; стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, кошти за невикористану додаткову відпустку за 2015 рік. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

На підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2015 у справі №826/22042/15 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.05.2016 №554 о/с «Щодо особового складу» ОСОБА_2 поновлено на посаді головного оперуповноваженого-інспектора відділу аналізу та правового забезпечення управління аналізу та контролю ГУБОЗ МВС України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.05.2016 №556 о/с «Щодо особового складу» згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ полковника міліції ОСОБА_2 звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних сил з посади головного оперуповноваженого-інспектора відділу аналізу та правового забезпечення управління аналізу та контролю ГУБОЗ МВС України за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів).

Вказуючи на протиправність наказу про звільнення від 19.05.2016 №556 о/с позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 8, 9, 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Наказом Міністра внутрішніх справ від 14.04.2015 №431 з метою реалізації положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ» наказано у структурі апарату МВС: ліквідувати Головне управління по боротьбі з організованою злочинністю, Управління транспортної міліції, Відділ ветеринарної міліції; утворити у складі кримінальної міліції Департамент кримінальної розвідки, реорганізувати Управління кримінальної міліції у справах дітей шляхом приєднання його до Департаменту громадської безпеки МВС . Внести зміни до Структури Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.09.2013 №861. Заступнику Міністра Чоботарю С.І. вжити заходів щодо ліквідації встановленим порядком управлінь МВС на залізницях, Спеціального центру, підпорядкованого Головному управлінню по боротьбі з організованою злочинністю при МВС та Тимчасової дирекції цього центру.

З наведених правових норм вбачається, що у зв'язку зі створенням Національної поліції законодавством передбачено право працівників міліції бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. В той же час; звільненню підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2015 у справі №826/22042/15 встановлено, що ОСОБА_2 має переважне право на залишення на роботі при скороченні штату, а відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що особи які були прийняті (переведені) мали переважне право на залишення на роботі (з урахуванням наявності у позивача пільг, визначених пунктом 13 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»)

У зв'язку з викладеним, судом встановлено протиправність наказу Міністерства внутрішніх справ України 11.08.2015 №1610 о/с «Щодо особового складу» про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2015 у справі №826/22042/15 також встановлено, що позивачу не було запропоновано жодної посади та відповідно відсутність у Міністерства внутрішніх справ України підстав для звільнення позивача відповідно до положень підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

В той же час, під час розгляду даної справи відповідачами не надано суду доказів, які б підтверджували, що після поновлення ОСОБА_2 на посаді за судовим рішенням останньому пропонувались будь-які посади в новостворених органах поліції, як і не надано доказів, що позивач не може бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Таким чином, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення ОСОБА_2 відповідно до положень підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про протиправність наказу від 19.05.2016 №556 о/с.

Крім того, суд звертає увагу на те, що після поновлення позивача 18.05.2016 на посаді за судовим рішенням період з 11.08.2015 по 18.05.2016 вважається часом вимушеного прогулу та має зараховуватися до стажу ОСОБА_2, а тому повторне звільнення позивача з посади з 06.11.2015 наказом від 19.05.2016 №556 о/с не відповідає положенням законодавства та є протиправним.

Згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, враховуючи встановлення судом обставин незаконного звільнення позивача з посади, він підлягає поновленню на відповідній посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Частиною третьою пункту 2 зазначеного Порядку встановлено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

А відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за дні вимушеного прогулу з 19.05.2016 по 06.11.2017 у розмірі середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу з розрахунку суми середньоденного заробітку без урахування відрахувань з нього податку з доходів фізичних осіб та соціального внеску.

Згідно довідки про доходи грошове забезпечення за останні два повних місяця роботи позивача (вересень - жовтень 2015 року) складає 6329,25 грн.

Середньоденне грошове забезпечення складає 207,52 грн., середньомісячне число робочих днів становить 22 дні; кількість місяців вимушеного прогулу за період з 19.05.2016 по 06.11.2017 складає 18 календарних місяців; середньомісячне число робочих днів за час вимушеного прогулу становить 396 днів (22 дні*18 місяців).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача складає 82 177,92 грн. (середньоденна заробітна плата*середньомісячне число робочих днів за час вимушеного прогулу).

Натомість, з поданих до матеріалів справи позивачем «відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 12.07.2017 №5814/Н/26-54-08-02-22 ОСОБА_1 з другого кварталу 2016 по перший квартал 2017 нараховано загальну суму доходу - 9650 грн.

Позивач не надав пояснень щодо природи походження вказаного доходу, у зв'язку з чим, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача, на думку суду, має бити зменшений на суму 9650 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Щодо вимоги про зобов'язання МВС України виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та здійснити відповідні записи у трудовій книзі суд звертає увагу, що вони не підлягають задоволенню, оскільки поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу є достатнім та належним способом захисту порушеного права і саме по собі передбачає обов'язок відповідача здійснити відповідні виплати та записи.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання МВС України розглянути рапорт ОСОБА_2 про виявлення бажання проходити службу в поліції, поданий 18.11.2015, суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що після ухвалення постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2015 у справі №826/22042/15, якою позивача поновлено на посаді, ОСОБА_2 звернувся до МВС України із заявою від 18.11.2015 про поновлення його на посаді та надання можливості подальшого проходження служби в Національній поліції України.

Разом з тим, МВС України не надано суду доказів розгляду відповідної заяви ОСОБА_2 в частині виявлення бажання проходити службу в поліції та доказів надання йому відповіді, у зв'язку з чим суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення відповідної позовної вимоги.

В той же час, питання переведення позивача на роботу з органів внутрішніх справ до Національної поліції має розглядатися відповідачами в межах їх повноважень відповідно до порядку, визначеного законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію», що проведено не було та у зв'язку з чим вимога про зобов'язання Національної поліції України розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади відповідно до пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та видати відповідний наказ є передчасною та задоволенню не підлягає.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 19.05.2016 №556 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в міліції з 06.11.2015.

3. Поновити ОСОБА_2 на рівнозначній посаді в Міністерстві внутрішніх справ України.

4. Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву ОСОБА_2 від 18.11.2015 про надання можливості подальшого проходження служби в Національній поліції України.

5. Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 72527,92 грн. (сімдесят дві тисячі п'ятсот двадцять сім гривень 92 копійки).

6. Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 4 565,44 грн. (чотири тисячі п'ятсот шістдесят п'ять гривень 44 копійки).

7. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя П.О Григорович

Судді Є.В. Аблов

І.В. Смолій