Справа № 592/11123/16-а
Суддя: Бичков І. Г.
Дата ухвалення: 2017-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/592/44/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю: секретаря судового засідання Троценко Ю. Ю. ,

позивачки: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, про закриття провадження в даній справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

01.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Ковпакіського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, про закриття провадження в даній справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому вона зазначила про те, що 16.11.2016 року поліцейським роти № 3 батальйону УПП в м. Суми капралом поліції ОСОБА_5 на неї - ОСОБА_1 було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 114665 за ознаками ч. 1 ст. 126 КУпАП., якою на неї було накладено штраф у розмірі 425 грн. . Згідно зазначеній постанові суть її правопорушення полягала в тому, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем НОМЕР_1 на вул. Першотравневій, 22 в м. Суми 16.11.2016 року о 17 годині 00 хвилин не пред'явив для перевірки документи зазначені в п. 2.1 ПДР України. Підставою для складення постанови, за словами капрала поліції ОСОБА_3 стали пояснення свідків, невідомих їй громадян, яких нібито взяли співробітники поліції. Насправді це не відповідає дійсності з таких підстав. Не заперечуючи того факту, що вона керувала автомобілем на момент зупинки в 15 годин 55 хвилин, а не в 17 годин 00 хвилин, як зазначено в постанові, її поліцейськими, які їхали за її машиною десь з півкілометра, а потім включили на своїй поліцейській машині звукові сигнали, закликаючи її зупинитись, вона зупинилась, до неї підійшов один поліцейський і зажадав пред'явити документи. Відповідно до положень ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" вона поцікавилася причиною зупинки транспортного засобу, на що їй не було надано чіткої відповіді з посиланням на законодавчо встановлену підставу зупинки транспортного засобу. Натомість поліцейський висунув низку вимог щодо перевірки документів (водійського посвідчення, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) . Вона все таки зажадала чіткої формуліровки причини її зупинки і тільки після цього поліцейський почав розказувати їй, що причиною зупинки було нібито порушення нею ПДР, вона спитала чи є в нього відео фіксація порушення, він відповів що немає, але є покази свідків, на її питання чи ці покази свідків письмові, він відповів так, але коли вона зажадала щоб він її з ними ознайомив, він тоді сказав що покази нібито усні, тоді вона спитала де ці свідки, зараз тут і вона може з ними поговорити, поліцейський відповів, що ні зараз їх немає, тоді її наступне питання: де було порушення - тут? . Відповідь поліцейського була - ні, тоді вона каже з чого вони вирішили, що це вона скоїла порушення, поліцейський відповів, що вона підпадає під усний опис, що це була жінка, вона відповіла, що цей автомобіль їй не належить, на цій машині до неї міг їздити будь-хто інший, її сестра, наприклад, або мати і належних доказів того, що це дійсно вона порушила ПДР у нього, як поліцейського, немає, а, отже, законних підстав для зупинки її та транспортного засобу у нього теж немає. Але, не зважаючи на її пояснення, поліцейський знову зажадав від неї пред'явити водійське посвідчення і документи на автомобіль, тому що він хоче перевірити чи має вона водійське посвідчення взагалі, або чи воно не фальшиве, вона відповіла йому, що такої причини зупинки транспортного засобу для перевірки документів зараз немає, на що поліцейський все одно наполягав на тому, щоб вона пред'явила документи, що цей її обов'язок. Ст. 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Але вона, як сумлінна громадянка, пред'явила поліцейському і водійське посвідчення і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у своїх руках на протязі часу, достатнього для ознайомлення з ними, але поліцейський сказав, що не встиг все записати до свого якогось блокноту, тоді вона ще раз пред'явила документ, але він знову сказав, що не встиг все записати, тоді вона ще раз пред'явила, але він знову сказав, що не встиг все записати, після цього вона відповіла, що він знущається з неї, якщо він після третього разу не зміг все прочитати, то може в нього погано з зором або пам'яттю та йому треба лікуватись, а не працювати в поліції. Після цього до неї підійшов інший поліцейський, який сказав пред'явити документи і йому, може він краще бачить, вона і йому також пред'явила документи декілька разів, але вони все ніяк не могли запам'ятати та записати собі її то прізвище, то ім'я, то по батькові, коли вона спитала на що їм записувати її всі дані, вони сказали, що їм потрібно пробити її дані по своїй базі чи не підроблені її права, коли вона спитала а що то за блокнот куди він записує її дані, капрал поліції ОСОБА_5 відповів, що то його особистий блокнот, тоді вона сказала, що вона не давала згоди на те, щоб її дані заносились до його особистого блокноту і це вже є пряме порушення Закону України про захист персональних даних. Після цього, вже не приховуючи свого неприязного ставлення до неї, поліцейський сказав їй про те, що це не йому потрібно доводити її провину, а їй потрібно доводити свою невинуватість, потім поліцейські звідкись привели двух невідомих суб'єктів дуже підозрілого виду, один з яких був явно на підпитку, від нього тхнуло алкоголем, це не були випадкові перехожі, які проходили мимо, поліцейські сказали пред'явити документи при свідках. Вона знову пред'явила документи уже в присутності цих невідомих, але потім вона побачила і почула, що поліцейські вмовляють цих осіб підписати покази, що вона не пред'явила посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу поліцейським, тобто поліцейські вмовляють свідків сфальсифікувати покази свідків, і не зважаючи на її протести, поліцейські самі написали покази свідків і заставили підписатись свідків під неправдивими свідченнями, можливо це були їх знайомі, або правопорушники, яких вони пообіцяли відпустити, це було зафіксовано на відеокамеру її телефона і вона надасть матеріали відео фіксації на попередньому засіданні, це також може підтвердити свідок з її боку, який весь цей час був присутній з нею ОСОБА_6. Капрал поліції ОСОБА_5, представивши "підставних" свідків, сфальсифікувавши докази, а саме: покази свідків, здійснив кримінально каране діяння, передбачене ст. 172 КК України "Службове підроблення" , що передбачає відповідальність за внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей і передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3-х років. Ст. 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. На момент складання постанови про адміністративне правопорушення вона знаходилась у автомобілі на вул. Першотравневій, біля буд. 22, але вона категорично заперечує той Факт, що вона не пред'явила документи. На підтвердження цього вона просила суд витребувати у співробітників поліції відео фіксацію зупинки автомобіля для корекції часу зупинки та відтворення реальних подій в продовж цих двох годин (зйомку всіх подій співробітники поліції проводили на свої нагрудні відеокамери) . Матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото-, відеозапису чи кінозйомки, зберігаються в підрозділі поліції в електронному вигляді протягом трьох місяців з дати фіксації порушення (Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі) . Не може вона погодитись і з тим, що постанова відповідає вимогам чинного законодавства України і тому обов'язкова до виконання. Так, в той час, коли її зупинила поліція напроти буд. 22 по вул. Першотравневій м. Суми, ніяких порушень ПДР вона не скоїла, тому вважає, що зупинка її автомобіля працівниками поліції була незаконна і, отже, вимога пред'явити документи була теж не правомірною. Це дуже легко доводиться відео фіксацією з нагрудних відеокамер працівників поліції, які її зупиняли, зокрема капрала поліції ОСОБА_3. Обставини, викладені в постанові про порушення, і показах свідків зовсім не відповідають об'єктивним обставинам справи, зафіксованим в матеріалах відео фіксації з нагрудних камер капрала поліції ОСОБА_3, що мали місце в день складення постанови про адміністративне правопорушення. Але ще більше зазначена постанова не відповідає вимогам норм чинного законодавства України, зокрема, норм Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, відповідно до вимог ст. 254 КУпАП про вчинення особою адміністративного правопорушення, уповноваженою на те службовою особою складається протокол. І хоча, відповідно до ч. 2 ст. 258 зазначеного закону, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесений до компетенції Національної поліції, протокол не складається, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП на працівників поліції, які виносять постанови про адміністративне правопорушення, покладається ряд обов'язків, зокрема, обов'язки не тільки роз'яснити особі її права, передбачені даною нормою закону, але і забезпечити їй реалізацію цих прав. Вказані положення закону є гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо. Отже, розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу і прийнявши по ній рішення на протязі невеликого проміжку часу капрал поліції ОСОБА_5 порушив вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки їй не було надано достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи, надання відповідних пояснень, та заявлення відповідних клопотань, крім цього нею та її захисником ОСОБА_2 при розгляді справи про адміністративне порушення були заявлені клопотання про надання їй матеріалів відео фіксації з нагрудної камери капрала поліції ОСОБА_3 її зупинки і того, що вона декілька раз пред'являла свої документи йому для перегляду, і також відео, де вона пред'являла документи уже в присутності свідків, але всупереч закону їй було відмовлено в її клопотанні на підставі того, що капрал поліції ОСОБА_5 не вміє користуватись відеокамерою і тому не може продемонструвати відео, після цього ними було заявлене клопотання про перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення у приміщення поліції за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 18/1, для того, щоб там переглянути матеріали відео фіксації, але капрал поліції ОСОБА_5 безпідставно відмовив їй та її захиснику в заявленому клопотанні, чим порушив її охоронювані законом права. Також її захисником було заявлено клопотання про ознайомлення з показами свідків, капрал поліції ОСОБА_5 спочатку також відмовив їм в цьому, але вони наполягали, тоді він, закривши половину показань свідків, дав прочитати лише декілька речень, де в одного свідка було написано, що водій не пред'явив якесь посвідчення, а в другого свідка було написано, що водій не пред'явив документів на машину. Покази обох свідків різняться і взаємно виключають обставини справи, бо якщо один свідок не бачив лише водійське посвідчення, то бачив документи на авто, а інший навпаки бачив водійське посвідчення, а не бачив документи на авто. Вона з захисником звернули увагу на це капрала поліції ОСОБА_3, але він не прийняв до уваги її заперечення, крім того вони звернули його увагу на те, що покази свідків відбирались не капралом поліції ОСОБА_5, який складав постанову, а чомусь іншим працівником поліції, вони просили пояснити капрала поліції ОСОБА_5 чому і зауважили, що це є порушенням, але він також це проігнорував. Після чого вони заявили клопотання капралу поліції ОСОБА_3 про те щоб при розгляді адміністративної справи були присутні ці два свідки, в яких вони можуть особисто розпитати, які ж документи вони бачили, а яких не бачили, але капрал поліції ОСОБА_5 знову безпідставно їм відмовив. Тоді вони знову заявили клопотання про перенесення розгляду адміністративної справи на інший час для того, щоб була можливість запросити на розгляд справи цих же свідків і все в них докладно розпитати, але знову отримали відмову поліцейського. Також при розгляді справи її представником було заявлено клопотання про те, що, якщо капрал поліції ОСОБА_5 вважає що 7 разів пред'явлення документів замало, то вони наполягають, щоб ще раз пред'явити свої документи та надати їх йому вже безпосередньо в руки, але капрал поліції ОСОБА_5 незаконно їм відмовив і в цьому клопотанні, при цих всіх клопотаннях присутні були 2 свідки з її боку (ОСОБА_2 та Максим) , які можуть надати свої покази свідків на підтвердження її слів, а також відео фіксація з відеокамер їхніх телефонів, на які вони це все знімали. Також її представником було заявлено клопотання про недовіру капралу поліції ОСОБА_3, який явно був проти повного, всебічного і об'єктивного розгляду даної справи і про передачу матеріалів даної справи на розгляд іншому працівнику поліції, і знову капрал поліції ОСОБА_5 їм відмовив в задоволенні клопотання. Тому вона вважає, що працівник поліції грубо порушив її законні права: її не було повністю ознайомлено з матеріалами даного адміністративного провадження, хоча вона наполягала на цьому, а саме: повні пояснення свідків та відео фіксація з камер поліцейського, не задоволено не одне її клопотання. Таким чином, винесення постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності без належної підготовки до розгляду справи, без вирішення і задоволення її клопотань про ознайомлення з матеріалами справи, перенесення розгляду справи та інших, без належного дослідження доказів, без заслуховування осіб, які беруть участь у справі, капрал поліції ОСОБА_5 грубо порушив і вимоги ст. ст. 278, 279 КУпАП, якими встановлено порядок підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення та порядок самого розгляду таких справ. Вказаними діями капрала поліції ОСОБА_5 було порушено також і вимоги ст. 245 зазначеного закону, яка встановлює, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності з законом, ч. 2 ст. 7 КУпАП передбачено: "Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності" . Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Адже, відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, за які законом передбачено адміністративну відповідальність. Іншими словами, для того щоб мало місце адміністративне правопорушення з боку тієї чи іншої особи, обов'язково повинно бути порушення її діями чи бездіяльністю громадського порядку, права власності, інших прав і свобод громадян. Як вказано вище, нічиїх прав чи свобод вона не порушувала. Не порушувала вона своїми діями чи бездіяльністю і громадського порядку та права будь-кого на його власність. Відсутні з її боку були і будь-які посягання на встановлений порядок управління. Таким чином, в її діях, пов'язаних з нібито недостатнім часом для ознайомленням з посвідченням водія поліцейським, відсутня об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки з її боку дійсно не було не лише формального порушення правил дорожнього руху, а й не було порушення чиїхось прав і без настання будь-яких негативних наслідків цих дій, бо ніде в правилах ПДР не значено скільки часу потрібно для ознайомлення з документами працівникам поліції. Крім цього, якби капрал поліції ОСОБА_5 недостатньо ознайомився з її документами, він би не зміг так точно відтворити всі її дані в постанові про адміністративне порушення, а саме і її прізвище, ім'я, по батькові, дату і рік народження, номер ведійського посвідчення, так як, крім як з її документів, він по іншому не міг це дізнатись, так як сама машина зареєстрована на іншу людину і якби вона дійсно не надала документи, то він не зміг би виписати дану постанову на неї. Відповідно до КУпАП, Закону України "Про національну поліцію" з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція) . Поліцейським порушено вимоги п. 8 розділу XIII Інструкції, відповідно до якого записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, ім'я, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування) , а також посада, спеціальне звання та прізвище, ім'я, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами, чого зроблено в оскаржуваній постанові не було. Також постанова написана нерозбірливим почерком, окремі слова та цілі речення неможливо прочитати, допущені незрозумілі скорочення слів, що є неприпустимим для документів. Крім цього в постанові у справі про адміністративне правопорушення зазначено, що розглядав справу про адміністративне порушення капрал поліції ОСОБА_7, а виносив і підписував постанову ОСОБА_5 , а це юридично зовсім різні особи, так же як і зазначені в цій же постанові особа, щодо якої розглядається справа ОСОБА_8 не відповідає особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, бо юридично це зовсім різні люди. До того ж до постанови внесені неправдиві відомості про неї, а саме: в графі місце проживання (перебування) зазначено: АДРЕСА_1, а фактичне її місце проживання: АДРЕСА_2, хоча капрал поліції ОСОБА_5 зовсім не питав її про місце її проживання, поліцейській завідомо вніс до постанови неперевірені дані про її проживання, а це не припустимо і незаконно. До того ж в протоколі неправильно зазначено час зупинки транспортного засобу 16.11. 2016 року, транспортний засіб зупинив поліцейський Сумського ВП (м. Суми) в 15.55, а не в 17.00, як зазначено у постанові, тобто поліцейський вніс до постанови завідомо неправдиві відомості. Також її капралом поліції ОСОБА_5 не було повністю ознайомлено її з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 268 КУпАП, все це також зафіксовано у наданих нею відеоматеріалах. При вказаних обставинах вона вважає, що постанова капрала поліції ОСОБА_3 про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, і притягнення її за даною нормою закону до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 425 грн. , є такою, що не відповідає вимогам закону і, отже, не може бути звернена до її виконання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 289 КУпАП скаргу на постанову про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів. Отже, строк на оскарження спірної постанови про адміністративне правопорушення складену капралом поліції ОСОБА_5 спливає 26.11.2016 року. Відповідний адміністративний позов був нею підготовлений ще 25.11.2016 року. Відповідно до п. 13 ст. 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви на незаконні рішення органів державної влади, дії чи бездіяльність органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 287 - 289 КУпАП, вона просила: 1. Визнати протиправними дії капрала поліції ОСОБА_3 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно неї, які мали місце 16.11.2016 року на вул. Першотравневій, 22 м. Суми у зв'язку з їх невідповідністю вимогам чинного законодавства України. 2. Скасувати постанову капрала поліції ОСОБА_3 серії АР № 114665 від 16.11.2016 року ро притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 425 грн. , як безпідставну, та таку, що винесена з грубими порушеннями адміністративного законодавства України. 3. Провадження в даній справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (вхідний № 39367/16 від 01.12.2016 року) (а. с. 2 - 4) .

12.12.2016 року в судовому засідання ОСОБА_1 надала доповнення до позовної заяви, в якій вона зазначила про те, що у справі за адміністративним позовом її звільнено від сплати судового збору відповідно до ст. 288 КпАП України. 16.11.2016 року службовою особою відповідача поліцейським роти № 3 батальйону УПП в м. Суми капралом поліції ОСОБА_5 на неї - ОСОБА_1 було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 114665 за ознаками ч. 1 ст. 126 КУпАП, якою на неї було накладено штраф у розмірі 425 грн. . Вказана постанова не відповідає обставинам справи та вимогам закону з таких підстав. Як показує наявна в неї відео фіксація дій поліції, відсутня складова правопорушення, на відеокамеру ОСОБА_5 підтверджував, що він бачив її водійське посвідчення. Також у самому адміністративному позові вона навела багато доказів на свою користь і на неправомірні дії службових осіб відповідача. З огляду на викладене вважає, що дії працівника відповідача були незаконними. Документи складені із значними процесуальними порушеннями, відео фіксація вступає у протиріччя з постановою про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 71 ч. 2 КАС України обов'язок доказу правомірності своїх дій в даному випадку покладено на відповідача. За таких умов у її діях немає складу правопорушення, у якому її було визнано винною зазначеною постановою. Одночасно слід зауважити, що п. 4 ч. 2 ст. 105 КАС України передбачає можливість стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування спричиненої його незаконними діями шкоди, як матеріальної, так і моральної. Таку шкоду їй, справді, спричинено. Оскільки, у відповідності до ст. 25 ч. 3 Закону України "Про міліцію" заподіяні збитки працівником міліції відшкодовуються державою, а відповідач є органом державної влади, і до того ж, у відповідності до ст. 1174 ЦК України, несе відповідальність за дії свого працівника при виконанні службових обов'язків, то саме відповідач має відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у тому, що більше трьох годин їй прийшлось доказувати свою правоту і потерпати від неправомірних дій працівників поліції на вулиці, на морозі, де вона дуже сильно змерзла, так як не була вдіта тепло для таких подій, вона під кінець не відчувала пальців ніг та рук, так вони замерзли. Це призвело до того,що вже в цей же вечір вона захворіла на гостру респіраторну інфекцію, висока температура, нежить, сильний біль у горлі, фарингіт, яка згодом зросла у ларингіт (вона втратила голос) та трахеобронхіт з таким сильним кашлем, приступи якого її майне виворачивали навиворіт і тривають й до тепер майже три тижні. Це підтверджується довідкою з лікарні. Вона хворіла більше трьох тижнів і повинна була лікуватись та дотримуватись постільного режиму, витрачати гроші на ліки, що підтверджується чеком з аптеки. Крім цього вона не могла користуватися всіма благами та перевагами активного повноцінного життя, не могла працювати та заробляти на життя і отримати за цей період непрацездатності дохід та заробітну плату у сумі 6000 грн. , що підтверджується договором про надання послуг з проведення тренувальних занять у фітнес центрі Голівуд від 01.08.2016 року, актом виконаних робіт № 14 від 31.10.2016 року, актом про невиконання послуг згідно договору про надання послуг № 5 від 10.12.2016 року. Тому вона вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй ці втрати у 6000 грн. , як упущену вигоду, як дохід, який вона не заробила за час розладу здоров'я, який стався з вини відповідача. З тих же самих причин у результаті розладу здоров'я з вини відповідача, вона також не змогла пройти навчання у спортивному фітнес центрі на спеціалізованих тренерських курсах з бодіфлексу з отриманням сертифікату тренера з бодіфлексу. За це навчання вона 1 листопада проплатила 5000 грн. , це навчання починалося з 18.11.2016 року і тривало до 08.12.2016 року. Але з вини відповідача із-за завданих ушкоджень вона не змогла пройти навчання і не отримала сертифікат тренера з бодіфлексу і втратила свої 5000 грн. , які вона заплатила за навчання, бо в договорі на навчання не передбачено повернення грошей за невідвідування занять, якщо це сталося з будь-якої причини замовника навчання. Тому вона вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй ці втрати у 5000грн. , які сталися з вини їх посадових осіб. Ці обставини підтверджуються договором № 16 на навчання на курсах з бодіфлексу від 01.11.2016 року, прибутковим касовим ордером № 16 по оплаті коштів від 01.11.2016 року, актом про невиконання послуг згідно договору про навчання на курсах тренера № 5 від 08.12.2016 року. Вона потребувала психологічної допомоги після цих психотравмуючих подій, тому що: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов'язків, фіксованість уваги на проблемі одужання, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. Тому вона звернулась до Центру психологічної допомоги та отримала допомогу від професійного психолога згідно договору про надання послуг від 30.11.2016 року, акту виконаних робіт № 15 від 09.12.2016 року та прибутковим касовим ордером № 17 від 30.11.2016 року на 5000 грн. . Тому матеріальна шкода складає 16000 грн. . Моральна шкода полягає у тому, що відносно неї було необґрунтовано винесено постанову, її необґрунтовано звинувачено у вчиненні правопорушення. При цьому їй фактично було відмовлено у будь-якій можливості захисту своїх інтересів, враховуючи те, у якому порядку винесено постанову. Вона відчувала абсолютну безпомічність перед посадовими (службовими) особами органів державної влади, що підірвало у неї віру у можливість захисту своїх інтересів правовими методами. До того ж, внаслідок неправомірних дій посадової (службової) особи відповідача вона була змушена витрачати час на збирання доказів, складання документів, звернення до суду, участь у судових засіданнях. У неї зірвалися життєві плани, вона змушена нервуватися, уся ця ситуація, починаючи із винесення несправедливої постанови щодо неї, є для неї стресовою, і кожне судове засідання у справі призводить до поглиблення цього стресу. Причинену їй таким чином моральну шкоду відшкодувати адекватно та повністю у матеріальній формі неможливо, але суму, яка б могла частково загладити її моральні страждання, вона оцінює у 4000 грн. . На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 6 КАС України; ст. ст. 287, 288 КпАП України, вона просила: 1. Визнати протиправними дії капрала поліції ОСОБА_3 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно неї, які мали місце 16.11.2016 року на вул. Першотравневій, 22 м. Суми у зв'язку з їх невідповідністю вимогам чинного законодавства України. 2. Скасувати постанову капрала поліції ОСОБА_3 серії АР № 114665 від 16.11.2016 року про притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 425 грн. як безпідставну, та таку, що винесена з грубими порушеннями адміністративного законодавства України. 3. Провадження в даній справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 4. На відшкодування матеріальної шкоди стягнути з відповідача на її користь 16000 грн. . 5. На відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на її користь 4000 грн. (а. с. 10) .

03.02.2017 року в судовому засідання представник відповідача ОСОБА_3 за довіреністю - старший юрисконсульт Управління патрульної поліції в м. Суми майор поліцї ОСОБА_4 надав заперечення проти позову ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якому він зазначив про те, що ОСОБА_1 звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми капрала поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 114665 від 16.11.2016 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності, стягнення шкоди. Він вважає вимоги позивачки безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав. 16.11.2016 року згідно з розстановкою сил та засобів Управління патрульної поліції в м. Суми відповідач ніс службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху разом з інспекторами роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Під час несення служби у відповідності до вимог п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" здійснювався контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до вимог ст. 40 Закону поліція з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, забезпечення безпеки осіб та забезпечення безпеки дорожнього руху може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах фото і відеотехніку, у зв'язку із чим відповідачем використовувалась нагрудна відеокамера, що була розміщена на форменому одязі. 16.11.2016 року близько 16 години 00 хвилин на вул. Першотравневій в районі автостанції нарядом було виявлено автомобіль Тойота Камрі, номерний знак НОМЕР_1, водій якого порушив вимоги дорожнього знаку, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. П. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" надає право поліцейським зупиняти транспортні засоби у разі порушення водієм Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Також, згідно п. 8.9. б ПДР України, вимога про зупинку транспортного засобу подається працівником поліції за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу. Таким чином, зупинка автомобіля позивачки відповідачем відбулася через порушення зазначеною громадянкою вимог ПДР України. Відповідач підійшов до позивачки, відрекомендувався, пояснив суть скоєного правопорушення та попросив надати для перевірки посвідчення водія. Позивачка відмовилась пред'являти та наполягала на тому, щоб відповідач спочатку надав докази вчинення нею правопорушення. Відповідач пояснив позивачці про те, що вона порушує вимоги п. 2.4 а, а саме: не надає на вимогу працівника поліції документи, визначені п. 2.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідач роз'яснив позивачці вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомив про те, що справу буде розглянуто на місці скоєння правопорушення. Одразу ж після цього, розглянувши в присутності позивачки матеріали адміністративної справи, відповідач виніс постанову серії АР № 114665 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивачку адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. . Відповідач оголосив постанову та вручив її копію позивачці. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Ст. 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами) , уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. П. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного нормативного акту зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до вимог ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 121, ст. ст. 121-1, 121-2, ч. ч. 1 - 3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. ст. 124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до п. 4 розд. І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст. ст. 80, 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів) , ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 121, ст. ст. 121-1, 121-2, ч. ч. 1 - 3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1, ст. ст. 125, 126, ч. ч. 1 - 3 ст. 127, ст. ст. 128, 129, ст. 132-1, ч. ч. 6, 11 ст. 133-1, ч. ч. 1 - 3 ст. 140 КУпАП. Згідно з п. 2 розд. III Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до п. 5 розд. ІII Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці) ; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Згідно з п. п. 9, 10 розд. III Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП) , заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до п. 1 розд. IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до вимог ст. 276 КУпАП та Інструкції інспектором було розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та, враховуючи характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 283 КУпАП, було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою, як зазначено вище, позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 425 грн. . Із змісту постанови серії АР № 114665 вбачається, що 16.11.2016 року о 17 годині 00 хвилин в м. Суми на вул. Першотравневій позивачка, на вимогу працівника поліції, не пред'явила документи, зазначені в п. 2.1 ПДР, чим порушила вимог п. 2.4 а ПДР. Відповідно до вимог п. 2.4 а ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись з дотриманням вимог ПДР, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР. Відповідно до вимог п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон) ; в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових, сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) . Ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка" ) . Санкція зазначеної статті передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (425 грн. ) . Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ст. 31 Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. З наявного відеозапису з нагрудних відеокамер патрульних поліцейських вбачається, що позивачка на неодноразові вимоги поліцейських не надавала посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що унеможливлювало їх перевірку. Відповідно до вимог ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі. Свідком зазначеної події є інспектори роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебували на місці скоєння правопорушення разом із відповідачем, пояснення яких були враховані під час розгляду справи. Окрім цього, матеріали справи містять також письмові пояснення інших свідків, а саме: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_3. Враховуючи вищевикладене, в діях позивачки наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України. Відповідно до КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Однак якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою) , стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи) , який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак) ; технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Таким чином, постанова про адміністративне правопорушення від 16.11.2016 року серії АР № 114665 за формою відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами, обґрунтовано, сумлінно, своєчасно, з дотриманням принципу рівності перед законом, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Стосовно відшкодування шкоди, у тому числі й моральної шкоди слід зазначити наступне. Ст. 56 Конституції України закріплено право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Зазначені норми кодексу є спеціальними, оскільки передбачають певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (ст. 1166 ЦК України) , а саме: наявність владно-адміністративного, тобто обов'язкового одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність зазначених суб'єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку із прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. Ст. 170 ЦК України встановлено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" , Департамент патрульної поліції, працівником якого є відповідач, утворено як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України. В свою чергу ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади. Ч. 3 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ним своїх повноважень. Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної) завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів, таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу. При цьому, згідно п. п. 2 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Виконання рішення про стягнення коштів здійснюється відповідно до п. п. 35 - 40 Порядку Державною казначейською службою України. Таким чином, при застосуванні ст. ст. 1173, 1174 ЦК України позовні вимоги до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Департаменту патрульної поліції не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Разом з тим ч. 1 ст. 50 КАС України визначає, що сторонами в адміністративному процесі є позивач і відповідач. Ч. 1 ст. 52 КАС України передбачено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Аналізуючи вимоги ст. 52 КАС України вбачається, що суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою, за власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. З огляду на положення ст. 52 КАС України суд позбавлений можливості без заяви позивача залучати до участі у справі належного відповідача. Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги межі заявлених вимог, а також те, що з позовною вимогою про відшкодування шкоди позивачка звернулась не до тієї особи, що повинна відповідати за позовом, керуючись ч. 2 ст. 51, ст. 161, ст. 162 КАС України, він просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми капрала поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 114665 від 16.11.2016 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності, стягнення шкоди (а. с. 32 - 36) .

16.03.2017 року в судовому засідання ОСОБА_1 надала відповідь на заперечення, в якій вона зазначила про те, що вона позивач - ОСОБА_1 не згодна з викладеними фактами в запереченні на позов, так як вони не відповідають дійсності, а саме: з матеріалів справи, долучених до матеріалів адміністративної справи, двох DVD-диска з матеріалами відео фіксації з відеокамери, якими були зафіксовані всі протиправні дії працівників поліції 16.11.2016 року з моменту зупинки її транспортного засобу о 16 годині аж до 19 години 03 хвилини, витікає що події відбувалися на протязі 3 годин, а відеоматеріали з нагрудних камер поліцейських, надані поліцією як доказ, складають три часткові фрагменти всього по 5 - 10 хвилин, вирвані із контексту цих трьох годин у різні проміжки часу, та на них не зафіксована її відмова від надання документів у присутності свідків, тому вона вважає надану відео фіксацію неналежним доказом по справі, а лише зафіксовано, що вона законно вимагає у працівників поліції довести законність зупинки транспортного засобу (а. с. 42) .

08.12.2017 року ОСОБА_1 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання, в якому на підставі ст. 128 КАС України вона просила не відкладати розгляд справи і справу вирішити на підставі наявних у ній доказів у зв'язку з неприбуттям відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин. На підставі ст. ст. 12, 41, 122, 135 КАС України просила розглянути справу № 592/11123/16-а у її відсутність. Вона просила: 1. Визнати дії протиправними, скасувати постанову, не закривати провадження (вхідний № 46060 від 08.12.2017 року) (а. с. 72) .

У відкритому судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали. Надали пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові. Вони просили адміністративний позов задовольнити.

У відкритому судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та його представник за довіреністю старший юрисконсульт Управління патрульної поліції в м. Суми майор поліції ОСОБА_4 адміністративний позов ОСОБА_1 не визнали, надали пояснення, аналогічні викладеним в запереченні проти позову, просили відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника за довіреністю ОСОБА_2, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника за довіреністю старшого юрисконсульта Управління патрульної поліції в м. Суми майора поліції ОСОБА_4, пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши докази справи, суд дійшов наступного висновку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 126 КУпАП, розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення можливе лише після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед яких: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Ст. 279 КУпАП встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Таким чином, приписами КУпАП встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Із змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі протягом десяти днів з дати вручення такої постанови у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

В матеріалах справи міститься лише копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 114665 (а. с. 70, 73) .

Вказана постанова не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності враховано його пояснення, надано можливість скористатися юридичною допомогою, розглянуто клопотання в разі їх наявності. Також відповідачем та представником відповідача не доведено наявність самих матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку про те, що відповідачем, всупереч положень КУпАП, не було проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст. ст. 278, 279 КУпАП.

Отже, оскільки відповідачем та представником відповідача, без дотримання імперативних приписів ст. 71 КАС України, не були подані суду всі наявні у нього документи та матеріали, які могли бути використані як докази у справі, а саме: суб'єктом владних повноважень не були подані суду документи, зазначені в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, більш того, на думку суду, відповідачем та представником відповідача взагалі не було надано суду жодного переконливого, належного та допустимого доказу, оскільки постанова суду про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень приймається, якщо відповідач виносить протиправне рішення, яке порушує права та інтереси позивача, оскільки така постанова усуває спір щодо правових підстав вчинення певних дій у майбутньому і є способом превентивного захисту, відтак суд вважає, що вимоги позивача в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія АР № 114665 від 16.11.2016 року щодо притягнення ОСОБА_1 Григорівни до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. , є такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач та представник відповідача не довели, не доказали правомірності дій відповідача та не спростували протиправності дій відповідача, не довели, не доказали правомірності оскаржуваної постанови.

Що стосується вимог позивачки про закриття провадження по справі, то суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження) . Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Вищенаведене кореспондується із правовою позицією, викладеною Вищим адміністративним судом України в своїх рішеннях, зокрема, в постанові від 12.03.2015 року по справі № К/9991/28251/11 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/43532345) та в ухвалі від 21.07.2016 року по справі № 378/161/16-а (К/800/14729/16) (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/59316807) .

Про те, що адміністративні суди не наділені повноваженнями, закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення вказано і в довідці від 29.01.2010 року про результати вивчення та узагальнення практики розгляду справ за позовами фізичних осіб із приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, проведеного на виконання плану роботи Вищого адміністративного суду України на друге півріччя 2009 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, про закриття провадження в даній справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, стягнення матеріальної та моральної шкоди, слід задовольнити частково та визнати протиправним дії суб'єкта владних повноважень поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми капрала поліції ОСОБА_3, а також скасувати постанову по накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 114665 від 16.11.2016 року.

В задоволення решти вимог слід відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю та передчасністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 160, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов до поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, про закриття провадження в даній справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, стягнення матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати протиправним дії суб'єкта владних повноважень поліцейського роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми капрала поліції ОСОБА_3.

Скасувати постанову по накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 114665 від 16.11.2016 року.

В задоволення решти вимог відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю та передчасністю.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції - Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції - Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий: І.Г. Бичков