Справа № 712/13694/17
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: судді-доповідача Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області Зінник К.Г. на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2017 року (повний текст складено 29 листопада 2017 року, м. Черкаси) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області про визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про відмову ОСОБА_4 у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до вимог ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ, визнання протиправним і скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області, оформлене протоколом № 65/4 від 03.10.2017 року, яким позивачу відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про прокуратуру» та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області перевести позивача, на пенсію по інвалідності відповідно до вимог ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII і здійснити перерахунок пенсії з 29.09.2017 року у розмірі 60 % заробітку згідно з довідкою прокуратури Черкаської області № 18- 218 вих-17 від 28.09.2017 року та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії до моменту здійснення перерахунку.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працює в органах прокуратури України з 16 лютого 1998 року по даний час. За цей час позивач займала наступні посади:

- з 16.02.1998 р. по 28.09.1998 р. помічником-стажистом прокурора м. Черкаси;

- з 29.09.1998 р. по 14.11.1999 р. помічником прокурора м. Черкаси;

- з 15.11.1999 р. по 21.11.2001 р. у зв'язку з ліквідацією прокуратури м. Черкаси призначена помічником прокурора Придніпровськрго району м. Черкаси;

- з 22.11.2001 р. по 28.07.2015 р. старшим прокурором відділу підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Черкаської області;

- з 29.07.2015 р. по теперішній час у зв'язку зі зміною структури та штатного розпису прокуратури Черкаської області призначена на посаду прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Черкаської області.

Таким чином, загальний стаж роботи позивача в органах прокуратури України згідно довідки відділу роботи з кадрами прокуратури Черкаської області № 11-634вих-17 від 28.09.2017 року, станом на 29.09.2017 року становить 19 років 07 місяців 12 днів.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААБ № 084817 від 24 грудня 2012 року позивачу установлено інвалідність II групи загального захворювання. У зв'язку з цим у неї виникло право на отримання пенсії по інвалідності.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Позивачем 29 вересня 2017 року до Управління пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області подано заяву про призначення пенсії по інвалідності, якою її взято на облік та призначено пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове Державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 9 ст. 86 чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, прокурорам, визнаним інвалідами І або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

При цьому, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що пенсія прокурорам призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років.

У зв'язку з цим 29 вересня 2017 року позивачем до відповідача подано заяву про призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

До вказаної заяви нею подані документи про заробітну плату, довідка прокуратури Черкаської області про стаж роботи.

Факт наявності стажу роботи в органах прокуратури понад 10 років на час звернення до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області підтверджується трудовою книжкою та довідкою прокуратури Черкаської області від 28.09.2017 року № 11-634 вих-17.

Крім того, відповідно до довідки № 18-218 вих. 17 від 28.09.2017 року, виданої прокуратурою Черкаської області щодо складових заробітної плати, посадовий оклад позивача, станом на 28.09.2017 року, становить 5 730,00 грн., надбавка за класний чин - 2 200,00 грн., надбавка за вислугу років - 1 719,00 грн. Сума, з якої відповідно до Закону України «Про прокуратуру» призначається пенсія в розмірі 60 відсотків становить 23 508,18 грн.

Незважаючи на подані документи, управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області своїм рішенням (протокол № 65/4 від 03.10.2017 року) відмовило позивачу у призначенні пенсії у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В листі зазначено, що Управління не має законодавчо визначених підстав для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Означене твердження мотивоване тим, що Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року мав набрати чинності з 25.04.2015 року. Водночас, Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру, щодо відтермінування набрання чинності» від 21.04.2015 року, змінив дату набрання чинності з 25.04.2015 року на 15.07.2015 року. З 01.06.2015 року згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» у зв'язку із неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», втратили чинність.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закон та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІУ встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» з питання відмови в перерахунку пенсії через не встановлення певного порядку державою така бездіяльність була кваліфікована як порушення майнового інтересу заявника, що передбачений у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Будченко проти України», де було вирішено, що КМУ повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги, у тому числі на які мав право заявник.

Наведений стан був визнаний Європейським судом з прав людини таким, що порушив майновий інтерес заявника, тривале не запровадження відповідного механізму було втручанням у право заявника мирно володіти своїм майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції визначає: «Кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

За правовою позицією Європейського суду з прав людини за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

У Рішенні Конституційного Суду України в справі № 1-9/2015 від 13.05.2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України, має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частина перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15.07.2015 року, гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням. Частиною 5 цієї статі передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

У свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 року у справі щодо права на пільги та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 року у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових, економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.12.2013 році у справі № 21-348а13, постанові від 17.12.2013 року у справі № 21 -445а 13, від 06.10.2015 року у справі № 21 -2432а 15.

Беручи до уваги вищевикладене, а також враховуючи, що посилання відповідача на відсутність законодавчих підстав до призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» є безпідставним, оскільки після набрання чинності з 01.04.2015 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УIII від 02.03.2015 року, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ, відповідно до прикінцевих положень якого, норми щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури набули чинності з 15.07.2015 року та є чинними на теперішній час.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку