Справа № 337/2953/17(2а/337/221/2017)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
24 січня 2018 року справа № 337/2953/17(2а/337/221/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.,
суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 вересня 2017 року (головуючий суддя Бодаренко І.В.,)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій незаконними та зобов`язання провести виплату одноразової грошової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду та просив визнати неправомірними дії відповідача щодо не призначення йому одноразової грошової допомого у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, контузії та захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови КМУ №975 від 25.11.2013 та зобов`язати відповідача провести виплату зазначеної допомоги в розмірі 400 000грн. В позові зазначено, що він є особою, якій встановлено статус інваліда ІІІ групи. Протоколом засідання Центральної військово-лікарняної комісії від 20.12.2016 року в нього підтверджено множинні вогнепальні осколкові поранення голови, правої ноги, спини, контузія головного мозку у 1985 році. Поранення та контузія пов`язані з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. 21.02.2017 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності. В березні 2017 року він звернувся до Запорізького військового комісаріату з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Натомість, йому відмовлено у зв`язку з тим, що грошова одноразова допомога виплачується в разі встановлення інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби.

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.11.2013 року про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі/смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні/ та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві протиправними та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до ст.16-163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі/смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні/ та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанову суду обґрунтована тим, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення особи з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Міністерством оборони України, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що заява позивача на розгляд комісії не надходила, тому рішення щодо призначення чи відмови у призначенні грошової допомоги не приймалося; при розгляді даної справи суд може зобов`язати відповідний орган розглянути питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, оскільки це не належить до компетенції суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних силах у період з 03.05.1984 року по серпень 1986 року, у період з 10.08.1984 року по 01.08.1986 року проходив службу в в/чпп № НОМЕР_1 в Афганістані, під час якої отримав поранення, має статус учасника бойових дій та інваліда війни. Згідно довідки архіву військово-медичних документів від 12.05.2012 року, ОСОБА_1 під час проходження служби отримав множинні осколкові поранення голови, закриту черепно-мозкову травму внаслідок розриву снаряду під час проведення бойових дій. Згідно довідок до акту огляду МСЕК, з 29.01.2013 року ОСОБА_1 отримав другу групу інвалідності за загальним захворюванням. Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол №5146 від 29.12.2016 року, множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини та правої ноги колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Згідно довідки до акту огляду МСЕК №0825520 від 21.02.2017 року, ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з пораненнями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

В березні 2017 року ОСОБА_1 через Запорізький обласний військовий комісаріат звернувся до відповідача з заявою щодо прийняття рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповіддю від 23.06.2017 року департаменту фінансів Міністерства оборони України ОСОБА_1 було відмовлено у такій виплаті на підставі того, що звільнився він з військової служби в 1986 році, інвалідність встановлено в 2017 році, тобто понад тримісячний термін після звільнення зі служби.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, норми Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975)

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час встановлення позивачам інвалідності) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачам інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Верховний Суд України раніше вже висловлював свою позицію у постановах від 18 листопада 2014 року, 10 березня, 21 квітня 2015 року (справи №№ 21-446а14, 21-563а14, 21-135а15 відповідно) щодо розгляду справ за частиною 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок), встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією Постановою.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі 20-місячного грошового забезпечення.

Таким чином, виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975).

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про наявність у позива права на одноразову допомогу.

Так, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: п.4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; Пункт 4 статті 16 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016;

Таким чином, п.4 ч.2 ст.16 вказаного Закону передбачає виплату допомоги у разі встановлення інвалідності особі також і після її звільнення з військової служби.

Згідно п.8 ст.16 вказаного Закону, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», сфера дії цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти /п.2/.

Частиною 1 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи /п.п.4 п.2 ст.16 Закону/.

Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.11.2013 року затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі/смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні/ та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Відповідно до п.3 вказаного Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п.6. вказаного Порядку, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно із п.3 вказаного Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошових допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної комісії.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення особи з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, а саме у даному випадку з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справах №21-446а-14 від 18.11.2014 року, №21-135а15 від 21.04.2015 року та №21-563а14 від10.03.2015 року.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, звільненим з військової служби, який став інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, інвалідність ним отримана 21.02.2017 року, тобто саме з цього часу він набув право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановленої для інваліді ІІІ групи у відповідному розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, звернувся за отриманням такої допомоги у березні 2017 року тобто протягом тримісячного строку з дня встановлення інвалідності, то його позовні вимоги мають бути задоволені частково, оскільки позов містить вимоги про виплату такої допомоги у 400-ти кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, оскільки такий розмір встановлений для інвалідів І групи.

Щодо тверджень про те, що суд у даному випадку лише може зобов`язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому грошової допомоги, то суду надана відповідь розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України департаменту фінансів від 23.06.2017 року, який уповноважений приймати відповідне рішення на підставі п.10-13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі/смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні/ та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві №975, якою фактично вирішене питання про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що він пропустив тримісячний термін після звільнення із служби, передбачений для звернення за такою виплатою, тому підстав для зобов`язання відповідача провести повторний розгляд заяви позивача не вбачається.

Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача буде в даному випадку саме визнання неправомірними дій відповідача щодо не призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.11.2013 року про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі/смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні /або перевірочні/ та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, отриманого під час виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Щодо дискреційних повноважень відповідача та повноважень суду при вирішенні справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити частину 4 ст. 245 КАС України, згідно якої суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Матеріалами справи підтверджена можливість суду зобов`язати відповідача прийняти рішення на користь позивача, оскільки для прийняття такого рішення виконано всі умови, визначені законом, і прийняття його не передбачає права відповідача діяти на власний розсуд.

Отже, виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не були порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку, встановленому ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складено 26.01.2018

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко