Справа № 826/989/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року № 826/989/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Медіатрейдінг»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про скасування наказу №7971

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Медіатрейдінг» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДФС у м. Києві №7971 від 14.12.2016 року про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «Торговий Дім «Медіатрейдінг».

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржуваний наказ винесений із порушенням норм чинного податкового законодавства та є незаконним, оскільки не відповідає ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2016 року у справі №757/51619/16-к.

Представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 11.09.2017 р. Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини четвертої статті 122 КАС України (в редакції станом на вересень 2017 р.).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, що Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.10.016 р. по справі № 757/51619/16-к в кримінальному провадженні №0000351 задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва Саврова Р.С. та надано дозвіл на призначення у кримінальному провадженні №0000351 документальної позапланової перевірки ТОВ «Торговий Дім «Медіатрейдінг» (), з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з суб'єктами господарювання за період часу з 01.01.2016 року по 30.09.2016 рік. Проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «Торговий Дім «Медіатрейдінг» доручено спеціалістам ДФС України в строки, встановлені Податковим законодавством.

На виконання вищевказаної ухвали слідчого судді Головним управлінням ДФС у м. Києві видано Наказ від 14.12.2016 року №7971 про проведення з 26.12.2016 р. документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Торговий Дім «Медіатрейдінг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 рік тривалістю 10 робочих днів.

На підставі вищезазначеного Наказу Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання Позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено акт №4/26-15-14-07-02-37568896 від 24.01.2017 року.

Вважаючи Наказ від 14.12.2016 року №7971 незаконним та винесеним з порушенням вимог чинного законодавства, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України (надалі - ПК України, в редакції станом на грудень 2016 р.) одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пункт 78.1 ст. 78 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової виїзної перевірки.

Так, відповідно до пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з визначених обставин, зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до пп. 78.1.11. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України встановлено, що однією з підстав для проведення позапланової перевірки є отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Враховуючи викладене, Суд прийшов до висновку, що Відповідач у межах повноважень та відповідно до закону на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2016 р. № 757/51619/16-к прийняв оскаржуваний наказ стосовно проведення перевірки Позивача. Відтак, підстав для визнання протиправним та скасування цього наказу відсутні.

Загальні вимоги до змісту наказу про проведення перевірки наведені у п. 81.1 ст. 81 ПК України, а саме в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу.

Дослідивши та проаналізувавши зміст спірного Наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Позивача Суд встановив, що Наказ від 14.12.2016 р. № №7971 відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 24.12.2010 № 21-25а10, у разі коли платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Одночасно при розгляді адміністративних справ за позовами платників податків про скасування наказів про проведення позапланових невиїзних перевірок Верховний Суд України в своїх постановах (від 27.01.2015 № 21-425а14, від 09.02.2016 у справі № 826/5689/13-а та від 16.02.2016 у справі № 826/12651/14) виклав думку про те, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої перевірки.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції станом на січень 2018 р.) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що висновки Верховного Суду України у постановах від 27.01.2015 р. №21-425а14, від 09.02.2016 р. по справі №826/5689/13-а та від 16.02.2016 по справі №826/12651/14 сформовані у справах з іншими обставинами (а саме за фактами призначення та проведення контролюючими органами позапланових невиїзних перевірок платників) та у сукупності з правовим аналізом норм ст. 73 ПК України (останні визначають порядок проведення невиїзних перевірок), Суд відступає від правової позиції, викладеної у наведених вище постановах Верховного Суду України, та натомість враховує правову позицію Верховного Суду України з постанови від 24.12.2010 р. № 21-25а10.

З аналізу вищезазначеного, Суд прийшов до висновку, що позови платників податків, спрямовані на оскарження наказів про призначення позапланових виїзних перевірок, дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення таких перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

В іншому випадку в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

До аналогічних висновків дійшов також Вищий адміністративний суд України в Постанові від 16.03.2017 р. №К/800/54814/15, Ухвалах: від 15.03.2017 р. № К/800/48663/15, від 12.04.2016 р. №К/800/34845/14, 04.10.2016 р. № К/800/8821/16).

Як свідчать наявні матеріали справи, позапланова виїзна перевірка Позивача була ініційована на підставі оскаржуваного наказу, проводилась в присутності посадових осіб Позивача, та наданням останніми первинних документів для проведення перевірки.

Таким чином, Суд вважає обставини про допущення працівників контролюючого органу до проведення позапланової виїзної перевірки товариства, проведення такої перевірки та оформлення її результатів відповідним актом перевірки такими, що підтверджуються документально.

Отже, враховуючи вищенаведене та встановлені Судом обставини допуску Позивачем посадових осіб ГУ ДФС у м. Києві до проведення позапланової виїзної перевірки згідно з направленням від 26.12.2016 р. №1013/26-15-014-07-02 та наказу від 14.12.2016 р. № 7971, Суд приходить до висновку про правомірність прийнятого Відповідачем рішення про проведення позапланової виїзної перевірки позивача.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Вищого адміністративного суду України стосовно того, що факт допуску платником до перевірки посадових осіб контролюючого органу нівелює правові наслідки можливих правових порушень, допущених цим органом при призначенні податкової перевірки (ухвали суду касаційної інстанції від 25.05.2016 р. № К/800/53392/15, постанови від 19.04.2016 р. № К/800/46320/14 та від 01.12.2015 р. № К/800/46185/14).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 122, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Медіатрейдінг» (адреса: 01042, м. Київ, вул. Івана Кудрі, буд. 13/2, ) відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук