Справа № 686/16926/17
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/16926/17

Головуючий у 1-й інстанції: Стефанишин С.Л.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

31 січня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сапальової Т.В. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2, управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2017 позивач - ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького міскрайонного суду Хмельницької області із позовом до управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії

Постановою Хмельницького міскрайонного суду Хмельницької області від 15.11.2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити постанову суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що ОСОБА_2 була присвоєна ІІ група інвалідності внаслідок загального захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.05.2017 року, що підтверджується довідкою серії АВ № 0356341 та 17.05.2017 року згідно довідки МСЕК продовжено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання до 01.06.2020 року.

06.05.2017 року позивач звернувся до управління ПФУ у м. Хмельницькому із заявою про призначення та перерахунок пенсії по інвалідності як працюючий пенсіонер органів прокуратури. Натомість було проведено перерахунок призначеної пенсії по інвалідності на загальних підставах, передбачених Законом України "Про загально обовязкове державне пенсійне страхування", а не на підставі ч.ч. 2,9 ст. 86 закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, який діяв на час звернення.

15.08.2017 року позивач повторно звернувся до управління ПФУ у м. Хмельницькому із заявою про переведення пенсії з одного виду на інший та призначення її у звязку із інвалідністю ІІ групи у відповідності ч.ч. 2,9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VІІ.

Однак, листом від 16.08.2017 року УПФУ у м. Хмельницькому йому повідомило про відмову призначити пенсію на умовах Закону України "Про прокуратуру", посилаючись на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213, у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до ряду законів, в тому числі Закону України "Про прокуратуру". Натомість йому було призначено пенсію по інвалідності на загальних підставах, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до органів Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи на підставі частини 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" позивач набув стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років та йому встановлено інвалідність II групи, а відтак останній має право на призначення пенсії відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Так, п. 5 частини 1 статті 16 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року, гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

При цьому, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію у рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002. Виходячи із висловленого вказаних рішеннях розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно із ч. 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ, прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів (ч. 6 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІ ).

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач посилається на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року згідно якого, у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Проте, колегія суддів вважає твердження апелянта безпідставними, оскільки на час прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII та з 01.06.2015 до 15.07.2015 року діяв Закон України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, положеннями ст. 50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, а відтак, п. 5 Прикінцевих положень Закон № 213-VIII стосувався положень Закону №1789-ХІІ, і саме за нормами вказаного закону неможливо було призначати пенсію працівникам прокуратури.

Однак, станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України, а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ, який набрав чинності 15.07.2015 року.

Отже, до спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ.

Водночас, частиною 12 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" передбачено підстави позбавлення особи права на отримання пенсії, передбаченої даною статтею, серед яких відсутнє посилання на п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 станом на час звернення до відповідача набув стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років та йому встановлено інвалідність II групи, а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії по інвалідності згідно ч.ч. 2, 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року та наявність підстав для зобов'язання відповідача призначити позивачу таку пенсію.

Так, доводи апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому не знайшли свого підтвердження під час її апеляційного розгляду.

Вірним є також висновок суду першої інстанції, щодо визначення періоду, з якого підлягає проведення перерахунку раніше призначеної позивачеві пенсії за вислугою років, зазначаючи наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом лише 31.08.2017 року, таким чином, права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку до дня звернення до суду з відповідним позовом, тобто з 28.02.2017 року, що узгоджується з вимогами ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та є не обґрунтованими, у звязку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом першої інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_2, управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4