Справа № 546/424/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Горулько О.М.
30 січня 2018 р. Справа № 546/424/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді: Мельнікової Л.В.
суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О.
за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

04 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність та рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови КМ України «Про затвердження Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року № 975;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 29 жовтня 1987 року по 09 жовтня 1989 року він проходив військову службу та з 06 червня 1988 року по 14 лютого 1989 року приймав участь в бойових діях у складі діючої Армії під час війни в Афганістані, під час яких отримав поранення. 30 вересня 2013 року йому вперше було встановлено інвалідність ІІ групи у зв`язку з пораненнями, отриманими в країнах, де велися бойові дії, а 19 жовтня 2016 року повторно було встановлено ІІ групу інвалідності, причиною якої є поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. 05 квітня 2017 року він звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в результаті поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, на що листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11 квітня 2017 року № 10/680 йому було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Так, судовим рішенням визнана протиправною бездіяльність Міністерства оборони України по не розгляду питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Міністерство оборони України зобов`язаний розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

В задоволені позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Рішення суду вмотивовано висновком суду про те, що позивач ОСОБА_1 отримав інвалідність внаслідок поранення та контузії, пов`язаних з виконанням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, а тому має право на отримання одноразової грошової допомоги. Задля захисту порушеного права позивача, із застосуванням положень ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), в редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України по не розгляду питання щодо призначення та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із таким висновком суду першої інстанції, посилаючись на незаконність судового рішення, просить скасувати постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2017 року в частині, якою судом зобов`язано Міністерство оборони розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з в становлення йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та прийняти нове судове рішення, яким зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загиблі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року № 975 та пункту 4 частини першої статті 16, пункту «б» частини першої статті 16-2, частини другої та четвертої статті 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Скаржник зазначає, що отримав інвалідність внаслідок поранення та контузії, пов`язаних з виконання військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, і тому має право на отримання одноразової грошової допомоги. Втім, зі змісту відповіді, нагаданої йому відповідачем, у призначенні та виплаті такої допомоги відмовлено. Тобто вказує, що означене питання вже фактично відповідачем розглянуто. Вважає, що суд дійшов помилкової висновку про необхідність виходу за межі його позовних вимог щодо зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути його заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень п.1, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 3 ст. 313 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час, місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду до судового засідання не прибули. Фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалось згідно положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 41 цього Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону № 2011-XII).

За змістом частини 2 ст. 16 Закону № 2011-XII у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Частиною дев`ятою статті 16-3 вказаного Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений, у тому числі, Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, тобто Порядком № 975.

Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу певний перелік документів.

Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів (тобто заяви разом з доданими до неї документами) розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 29 жовтня 1987 року по 09 жовтня 1989 року, у тому числі з 03 червня 1988 року по 21 лютого 1989 року у військовій частині ПП НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 /а.с. 10-11/.

Як убачається з довідки № 653 від 27 травня 2013 року позивач ОСОБА_1 приймав участь в бойових діях у складі діючої Армії в Республіці Афганістан з 03 червня 1988 року по 14 лютого 1989 року /а.с. 15/.

Згідно довідок до актів огляду МСЕК позивачеві 30 вересня 2013 року вперше встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, поранення, контузії, захворювання, повязанного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, а 19 жовтня 2016 року йому повторно встановлено ІІ групу інвалідності строком на три роки з цих же підстав /а.с. 13-14/.

Згідно Акту судово-медичного обстеження № 1190 та Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв позивач під час проходження військової служби в Республіці Афганістан у 1988 році отримав осколкові поранення обличчя, ЗЧМТ, контузію, що призвели до розвитку ряду захворювань, і є пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велися бойові дії /а.с. 16-17/.

05 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Решетилівського районного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю в результаті травми, поранення, захворювання, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби, додавши до заяви перелік відповідно передбачених документів /а.с. 18/.

Листом від 11 квітня 2017 року № 10/680 ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив позивача про повернення його документів щодо виплати одноразової грошової допомоги без реалізації з тих підстав, що положення порядку № 975 на позивача не розповсюджується, оскільки така допомога виплачується тільки військовослужбовцям та звільненим осам, які отримали первинно інвалідність після 01 січня 2014 року. Також ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначив про те, що підставою для виплати допомоги, зокрема, є документ що свідчить про причини та обставини поранення, які підтверджуються довідкою, виданою військовою частиною або достовірними документами про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) /а.с. 19/.

Відповідно до листа Міністерства оборони України (Департаменту фінансів) станом на 20 вересня 2017 року документи для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до Департаменту не надходили, отже Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційний сум не розглядались /а.с. 57/.

За відсутністю рішення суб`єкта владних повноважень про наявність або відсутність у позивача ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю , що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням відповідно до положень Порядку № 975, у колегії суддів відсутні підстави надавати правову оцінку доводам сторін у справі з цього приводу.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з урахуванням положень ч. 2 ст. КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення) про визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України по не розгляду питання щодо призначення та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та зобов`язання Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З огляду на положення п. 13 Порядку № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів (тобто заяви разом з доданими до неї документами) розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, а розпорядник бюджетних коштів після находження зазначених документів у місячний строк приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Судовим розглядом установлено, що військовим комісаром Полтавського обласного військового комісаріату в порядку п. 13 Порядку № 975 такий висновок до Міністерства оборони України не подавався /а.с. 46/.

Відповідного рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу ОСОБА_1 відповідач Міністерство оборони України не приймав /а.с. 57/.

З урахуванням наведеного та встановленого факту відсутності протиправної бездіяльності відповідача, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 , оскільки вищеозначені документи до відповідача обласним військовим комісаріатом не передавалися.

Доводи апеляційної скарги зазначені висновки суду не спростовують.

З урахуванням положень ст. 308 КАС України, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує судове рішення в частині якою визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України по не розгляду питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 такої допомоги.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині < > є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справами та неправильне застосування норм матеріального права (пункти перший і четвертий частини першої статті 317 КАС України).

За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308).

Підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 139, 292, 293, 308-309, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2017 року року скасувати в частині, якою визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України по не розгляду питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

В іншій частині постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її оголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Постанова у повному обсязі складена і підписана 02 лютого 2018 року.