Справа № 521/9271/17
Суддя: Плавич І. В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №521/9271/17
Провадження №2-а/521/286/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Плавича І.В.,

при секретарі - Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач посилався на ті обставини, що є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» та отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня.

У зв'язку із незгодою з розміром нарахованої допомоги, в 2017 році ОСОБА_2 звернувся до управління соціального захисту із заявою про здійснення перерахунку та виплати грошової допомоги у розмірі, встановленому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту», в чому заявнику було відмовлено.

Як пояснював позивач, з висновками управління соціального захисту він не згодний, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом в суд, в якому просив визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення в Малиновському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017 рік протиправною та зобов'язати Управління соціального захисту населення в Малиновському районі міста Одеси Департаменту соціальної політики Одеської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати і виплату заявнику щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2017 рік відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з'явився, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог у повному обсязі з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони.

Представник Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з'явився, але від представника департаменту надійшли письмові заперечення проти позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони.

Вивчивши наявні матеріали справи в їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, належну правову оцінку, суд доходить висновку про задоволення заявленого позову - виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 17 серпня 2015 року, має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Правовідносини між сторонами є адміністративно-правовими та урегульовані положеннями КАС України. Правовий статус ветеранів війни, у тому числі питання щодо надання їм пільг, визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ст. 46 ч.1 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 92 ч.1 п.п.1,6 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту.

Як регламентує ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно ст. 17 ч.ч.1,3 Закону України «Про державні соціальні стандарти і державні соціальні гарантії», основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як випливає з положень ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір мінімальної пенсії за віком, як державної соціальної гарантії, визначається цим Законом.

Відповідно до ст. 12 ч.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 05 жовтня 2005 року), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

При цьому ст. 17 ч.1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а ст. 17-1 ч.1 визначено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 була виплачена щорічна разова грошова допомога як учаснику бойових дій за 2017 рік у розмірі 1200,00 гривень.

Виходячи з вимог ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів держава не вправі допускати звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, у тому числі і для ветеранів війни, відносно яких Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановив, що нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги веретранів (інвалідів) війни, передбачені цим законом, є недійсними.

Суд вважає, що зменшення розміру щорічної разової грошової допомоги, суперечить вимогам ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Згідно частини 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України. Таким чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена (абзац четвертий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини).

Отже скасування, зупинення дії або внесення змін і доповнень до нормативних актів стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина, Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням таких прав і свобод.

Згідно ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено в п.п. 19, 22, 27 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз'яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98).

Згідно п. 35 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та 71378/10) від 26 червня 2014 року, Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Згідно ст. 71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Посилання управління соціального захисту щодо обґрунтованості відмови позивачу в перерахунку заявленої допомоги не вбачаються суду доведеними, оскільки належними доказами не підтверджуються.

З огляду на наведені обставини, суд вважає необхідним захистити права та інтереси позивача шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щорічної грошової допомоги.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 17, 18, 69, 71, 86, 95, 98, 122, 128, 158, 159, 160, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення в Малиновському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо перерахунку ОСОБА_2 щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017 рік протиправною.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення в Малиновському районі міста Одеси Департаменту соціальної політики Одеської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_2 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2017 рік відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: