Справа № 818/1176/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: О.М. Кунець

29 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1176/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого судді: Бенедик А.П.

суддів: Донець Л.О. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

представника позивача Савченко С.І.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Сумського окружного адміністративного суду (головуючий-суддя І інстанції: Кунець О.М.) від 12.10.2017р. (повний текст рішення складено 12.10.2017р.) по справі №818/1176/17

за позовом Головного управління ДФС у Сумській області

до ОСОБА_2

про стягнення податкової заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Головне управління ДФС у Сумській області, звернувся до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача податкову заборгованість з орендної плати з фізичних осіб перед бюджетом у сумі 96199,73 грн. на р/р 0389, стягувач Охтирська ОДПІ, код стягувача 39507814, отримувач УК Тростянецьк.р/Тростянець/18010900, код отримувача 37344688, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Сумській області, МФО банка 837013.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що за користування земельними ділянками за договорами оренди ОСОБА_2 нарахована орендна плата з фізичних осіб на загальну суму 134179,37 грн. В зв'язку з частковою сплатою та зменшенням податкового зобов'язання, загальна сума заборгованості на момент звернення до суду складає 96199,73 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив суму податкової заборгованості, вказані кошти підлягають стягненню у судовому порядку.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з відповідача податкову заборгованість з орендної плати з фізичних осіб перед бюджетом у сумі 96199 грн. 73 коп. на р/р 0389, стягувач Охтирська ОДПІ, код стягувача 39507814, отримувач УК Тростянецьк.р/Тростянець/18010900, код отримувача 37344688, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Сумській області, МФО банка 837013.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2017 року та ухвалити нову, якою у задоволенні вимог позивачу відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції стягнув з відповідача заборгованість з орендної плати у сумі 96199 грн. 73 коп. Проте, у податковій вимозі №599-17 від 19.12.2016 року заборгованість встановлена у розмірі 96756 грн. 03 коп. Таким чином, позивач зменшив суму боргу з 96756 грн. 03 коп. до 96199 грн. 73 коп., що призвело до відкликання податкової вимоги №599-17 від 19.12.2016 року. Тому, оскільки на момент ухвалення постанови щодо стягнення коштів за податковою вимогою №599-17 від 19.12.2016 року ця вимога вже не мала юридичної сили, то задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції порушив норми матеріального права і не застосував положення ст.ст. 60, 87, 95 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Крім того, суд неправильно оцінив фактичні обставини справи і дійшов про існування податкового боргу у скаржника, однак відсутність податкової вимоги свідчить про відсутність у суду права стягувати кошти з боржника.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Порядок обчислення плати за землю визначений статтею 286 ПК України.

Згідно пункту 286.5 ст. 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Згідно п. 58.1 ст. 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в ній доказами, відповідачем взято в оренду земельні ділянки, та укладено договір оренди із Тростянецькою міською радою в особі міського голови Бови Ю.А. 01.12.2014 року на строкове платне користування земельної ділянки несільськогосподарського призначення - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення Тростянецької міської ради, яка знаходиться у АДРЕСА_1. Кадастровий номер : НОМЕР_1.

У договорі оренди землі зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 % від нормативно грошової оцінки землі. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2014 року становить 2109630,84 гривень. Таким чином, орендна плата, яка мала вноситися орендарем у розмірі 3% він нормативно-грошової оцінки землі за 2014 рік складає 63288,93 гривень.

Щорічно застосовується коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель. У 2015 році він склав 1,249, у 2016 році - 1,433.

Згідно договору оренди землі від 01.12.2014 року та відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України, Охтирською ОДПІ 30.06.2016 року винесено податкове повідомлення-рішення №39232-0000 про сплату орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 28551,66 грн. (15952,28 грн. х 1,249 х 1,433).

Як зазначив під час судового розгляду представник позивача, після вручення даного податкового повідомлення-рішення Охтирською ОДПІ з'ясовано, що при визначенні суми грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, допущено арифметичну помилку, а саме не вірно застосована нормативна грошова оцінка землі, яка згідно договору оренди складає 2109630,84 гривень. Внаслідок чого, відбулось заниження податкового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб.

З метою виправлення даної помилки та недопущення заниження податкового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб, Охтирською ОДПІ винесене нове податкове повідомлення-рішення від 30.08.2016 року №60680-0000 про сплату податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 113289,53 грн.

Також між ОСОБА_2 та Тростянецькою міською радою в особі міського голови Бови Ю.А. укладено договір оренди землі від 09.07.2015 року на строкове платне користування земельної ділянки несільськогосподарського призначення - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення Тростянецької міської ради, яка знаходиться у АДРЕСА_2. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

У договорі зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 % від нормативно грошової оцінки землі. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2015 року становила 592826,40 гри.

Згідно договору оренди землі від 09.07.2015 року та відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України Охтирською ОДПІ 30.06.2016 року винесено податкове повідомлення-рішення №39231-0000 про сплату орендної плати з фізичних осіб за 12 місяців 2016 року в сумі 25485,61 грн.(592826,40 х 3% х 1,433).

20.10.2016 між Орендодавцем та ОСОБА_2 укладено угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від року, кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_2, та зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.10.2016 року за №71612296.

Представник позивача зазначив, що Охтирською ОДПІ здійснено перерахунок орендної плати з фізичних осіб за період використання земельної ділянки у 2016 році (з 01.01.2016 року по 26.10.2016 року) та винесено нове податкове повідомлення-рішення від 30.08.2016 року №60679-0000 про сплату орендної плати з фізичних осіб у сумі 20889,84 грн., а попереднє податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року №39231-0000 про визначення податкового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб у сумі 25485,61 грн. вважається відкликаним.

На думку податкового органу, загальна сума податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік, яку повинен був сплати ОСОБА_2 складає 134179,37 грн. та відповідає сумі нарахованих податкових зобов'язань згідно податкових повідомлень-рішень від 30.08.2016 року №60679-0000 та №60680-0000. Станом на 30.09.2016 року в інтегрованій картці платника рахувалась переплата в загальній сумі 37 675,11 грн., за рахунок часткової сплати згідно платіжних доручень №152 від 14.01.2016 року в сумі 9 123,45 грн., №234 від 26.08.2016 року в сумі 28 551,66 грн. В зв'язку з розірванням договору оренди земельної ділянки по строку сплати 30.12.2016 року було проведено зменшення нарахування по орендній платі з фізичних осіб на суму 304,54 грн. Внаслідок чого, податковий орган вказує, що загальна сума заборгованості ОСОБА_2 з орендної плати з фізичних осіб станом на 14.06.2017 року становить 96 199,73 грн.

В зв'язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку суми податкового боргу у розмірі 96199,73 грн., податковий орган звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути вказані кошти у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не було в добровільному порядку погашено податковий борг у загальному розмірі 96 199,73 грн., є встановлені законом підстави для стягнення вказаних коштів примусово.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно підпункту 20.1.34. статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п.57.2 та п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час її апеляційного перегляду не було надано доказів оскарження в адміністративному або судовому порядку податкових повідомлень-рішень Охтирської ОДПІ, якими визначено суму грошового зобов'язання з орендної плати.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з непогашенням платником податків узгоджених сум податкових зобов'язань у законодавчо встановлені строки, ОСОБА_2 надіслана податкова вимога №599-17 від 19.12.2016 року на суму 96756,03 грн. (а.с.23) та отримана ним 27.12.2016 року (згідно поштового повідомлення).

Податковим органом надано суду належне документальне підтвердження того, що податковий борг відповідача після надіслання (вручення) йому зазначеної податкової вимоги існував не припиняючись.

Згідно п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відтак, зважаючи на положення п.59.5 ст.59 ПК України, податкова вимога №599-17 від 19.12.2016 року не втратила юридичної сили, а тому у контролюючого органу не виникло обов'язку повторного надіслання податкових вимог платнику податків.

Згідно з п.87.1 ст.87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість звернення податкового органу до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача суми податкового зобов'язання у розмірі 96199,73 грн.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції дійшов до неправильного висновку про існування у позивача податкового боргу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогами заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими законом пов'язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, встановлення факту їх сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо.

При цьому, питання правомірності визначення позивачу суми грошового зобов'язання не може бути предметом доказування, оскільки рішення суб'єкта владних повноважень на підставі яких визначена дана сума, не є предметом позову у даній справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Відтак, зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на правові приписи законодавства, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми податкового боргу.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України. Натомість відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції по справі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2017р. по справі №818/1176/17 за позовом Головного управління ДФС у Сумській області до ОСОБА_2 про стягнення податкової заборгованості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець Л.В. Мельнікова

Повний текст постанови складено 02.02.2018р.