Справа № 804/4534/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року Справа № 804/4534/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання ОСОБА_1 ОСОБА_2
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14.07.2017р. ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 09.08.2017р., просить зобов'язати відповідача вчинити дії щодо реєстрації позивача за адресою фактичного місця проживання - Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Добровольців, 10/301.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2010 року. 07.07.2017р. позивач через свого представника звернулася із заявою про зняття з реєстрації місця проживання та про реєстрацію місця проживання, проте відповідачем їй було відмовлено у проведенні реєстрації місця проживання позивача за адресою: м. Дніпро, пров. Добровольців, 10/301 в усній формі через відсутність ордеру. Позивач посилається на те, що відповідач порушив її права , відмовивши у проведенні реєстрації її місця проживання відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки підставою для фактичного її проживання у приміщенні №301 є спільне рішення адміністрації та балансоутримувача будинку №10 по пров. Добровольців ще в 2010 році, відповідно до якого позивачеві було надано доступ до житлового приміщення площею 21 м.кв. за вказаною адресою. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач ухиляється від зобовязання за законом, які передбачені ст.ст. 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.29 Цивільного кодексу України.

Позивач в судове засідання не з'явився без поважної причини, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином 28.12.2017р. та 09.01.2018р., що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи (а.с. 73,74).

Відповідач в судове засідання не з'явився без поважної причини, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином 18.12.2017р., що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника відповідача (а.с. 72).

18.12.2017р. представник відповідача надав до канцелярії суду письмові заперечення на позов, у яких просив відмовити позивачеві у задоволенні її позовних вимог повністю посилаючись на те, що 07.07.2017р. до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Соборного району звернулась представник ОСОБА_3 з питання зняття останньої з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Орджонікідзе), АДРЕСА_1 та реєстрації її місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проте, до зазначеної заяви не було додано документи, які є підставою для реєстрації місця проживання, а саме: документи, що підтверджують право на проживання в житлі. З урахуванням зазначеного, представник відповідача вважає, що рішення про відмову в реєстрації/знятті з обліку місця проживання прийнято в межах чинного законодавства.

Також, 21.11.2017р. представник відповідача подав до канцелярії суду клопотання про направлення справи за підсудністю, в якому просить передати дану адміністративну справу на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю у відповідності до вимог ст.22 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції чинній до 15.12.2017р., посилаючись на те, що Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради є виконавчим органом Дніпровської міської ради, метою діяльності Департаменту є забезпечення реалізації функцій з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, реєстрація фізичних осіб-підприємців, реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, та інше, а тому, вважає, що Департамент не виконує управлінські функції, враховуючи зазначене, представник позивача вважає, що даний спір підсудний місцевому загального суду як адміністративному у відповідності до вимог ст.ст.18,19 вказаного вище Кодексу (а.с.57-58).

Розглянувши вищевказане клопотання представника відповідача, суд не находить обґрунтованих правових підстав для його задоволення та передачі даної адміністративної справи за підсудністю до іншого адміністративного суду, виходячи з наступного.

З 15.12.2017р. набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, згідно п.10 розділу VІІ «Перехідні положення» якої, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до вимог ч.2 ст.20 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.25 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх обєднань), вирішуються адміністративним судом за вибором позивача.

Абзацом 7 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської рад.

Пунктом 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. встановлено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється, зокрема, виконавчим органом міської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної міської ради.

Аналіз вищевказаних норм чинного законодавства свідчить про те, що відповідачеві та його посадовим і службовим особам, які перебувають у трудових відносинах з відповідачем делеговані функції державою на реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування, а отже, у даному випадку, суд приходить до висновку, що відповідач та його посадові особи виконують функції органу державної влади, є субєктами владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, які здійснюють владні управлінські функції на виконання делегованих державою повноважень з проведення реєстрації місця проживання, а отже, даний адміністративний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства та віднесений до підсудності Дніпропетровського окружного адміністративного суду, виходячи з вимог п.1 ч.1 ст. 19, ч.2 ст.20, ч.1 ст.25 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, доводи представника відповідача про те, що відповідач не виконує управлінські функції не приймаються судом до уваги, оскільки із наведених норм чинного законодавства видно, що, у даному випадку, відповідач виконує функції органу державної влади на виконання делегованих йому державою функцій у сфері прийняття рішень щодо реєстрації місця проживання та відмови у такій реєстрації згідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р., такі рішення є обовязковими до виконання, а тому відповідач виконує владні управлінські функції у сфері публічно-правових відносин.

Приймаючи до уваги викладене, суд не вбачає обґрунтованих правових підстав для передачі даної адміністративної справи на розгляд до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська як адміністративного, виходячи з вимог ст.ст.19,20,25 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, у задоволенні клопотання представника відповідача про направлення справи за підсудністю слід відмовити.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Відповідно до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, неявку позивача та представника відповідача в судове засідання без поважної причини з урахуванням їх належного повідомлення відповідно до вимог ст.ст. 126, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, строки вирішення спору, встановлені ст. 193 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності представників позивача та відповідача у письмовому провадженні, відповідно до вимог п. 1 ч. 3, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

07.07.2017р. представник ОСОБА_3 звернулась до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявами про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Орджонікідзе), АДРЕСА_1 та про реєстрацію місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-13).

Проте, державним реєстратором відмовлено у реєстрації місця проживання позивача у звязку з неподанням необхідних документів, що підтверджують право на проживання у вищезазначеному приміщенні на підставі п.11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. (а.с. 10-13,80).

Позивач просить зобовязати відповідача вчинити дії щодо реєстрації позивача за адресою фактичного місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, посилаючись на те, що відповідач усно безпідставно відмовив у проведенні такої реєстрації, оскільки підставою для фактичного проживання позивача у приміщенні №301 по пров. Добровольців, буд. 10 було спільне рішення адміністрації та балансоутримувача будинку №10, однак відповідач ухилився від зобовязання за Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон) та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. (далі Правила).

Згідно ст. 7 Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Відповідно до ст. 9-1 Закону та п.11 Правил, орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Згідно ст. 6 Закону та п.18 Правил, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг), зокрема, письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї; документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що заявником до заяви про реєстрацію місця проживання повинен бути доданий документ, що підтверджує право на проживання в житлі (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди)), а у разі відсутності вказаних документів, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї.

Разом з тим, як свідчать зміст копії заяв позивача від 07.07.2017р., листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №6/5-40 від 17.01.2018р., представником позивача, в порушення вимог ст. 6 Закону та п.18 Правил, не було додано до заяви документи, що підтверджують право на проживання в житлі, які є підставою для реєстрації місця проживання, зокрема, не було додано до заяви спільне рішення адміністрації та балансоутримувача будинку №10 (а.с.10-13).

Також, позивачем не було надано і на вимог суду доказів правомірності користування вищевказаним приміщенням, на які позивач посилається у своєму позові, зокрема, спільного рішення адміністрації та балансоутримувача будинку №10 по пров. Добровольців.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Позивачем суду не було надано доказів долучення до заяви від 07.07.2017р. документів, що підтверджують право на проживання в житлі за адресою: м. Дніпро, пров. Добровольців, 10/301, зокрема не надано спільного рішення адміністрації та балансоутримувача будинку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що за відсутності вказаних документів у відповідача не було підстав для проведення реєстрації позивача за адресою: м. Дніпро, пров. Добровольців, 10/301 у відповідності до вимог ст. 6 Закону та п.18 Правил.

При цьому, слід зазначити, що позивач у позові просить зобовязати відповідача здійснити дії з проведення реєстрації її за адресою: м. Дніпро, пров. Добровольців, 10/301, проте не оспорює рішення відповідача про відмову у проведенні такої реєстрації, що не відповідає вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у публічно-правових спорах підлягають оскарженню саме рішення субєктів владних повноважень, а позовні вимоги про зобовязання вчинити певні дії можуть бути обрані позивачем лише як похідні вимоги у разі визнання протиправним та скасування судом рішення субєкта владних повноважень.

Проте, позивач не просить у позові про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень щодо відмови у проведенні її реєстрації за фактичним місцем проживання, а тому не можуть бути задоволенні позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Разом з тим, відповідачем наведено достатньо підстав, які свідчать про обґрунтованість відмови у проведенні реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою через не надання документів на право користування житлом з урахуванням вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Проте, виходячи з того, що у суду відсутні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 205, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1