Справа № 815/6/18
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 (смт. Іванівка, вул. Виноградна, буд. №64, Іванівський район, Одеська область, 67200) до Іванівського районного сектору головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (смт. Іванівка, вул. Центральна, буд. №81, Іванівський район, Одеська область, 67200), Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська,44) про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання оформити та видати бланк паспорту у формі паспортної книжечки,-

ОСОБА_4 СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до Іванівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в якому позивач просила:

1. Визнати протиправною бездіяльність Іванівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області щодо не оформлення паспорту громадянки України неповнолітньої ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки.

2. Зобовязати Іванівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області оформити та видати бланк паспорту ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки.

04.01.2018 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №815/6/18 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 31.01.2018 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач та її представник зазначили наступне.

05.10.2017 р. ОСОБА_1 звернулася в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у звязку з настанням її 16-тиріччя з заявою до Іванівського РС ГУДМС України в Одеській області з приводу видачі їїдонці паспорта громадянина України виключно у формі паспортної книжечки. Вважає, що форма паспорту у вигляді книжечки не заборонена чинним законодавством України.

06.10.2017 р. завідувач Іванівського РС ГУ ДМС України в Одеській області надав відповідь якою відмовив у заяві представника позивача та розяснив порядок отримання паспорту у формі пластикової картки.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Зазначила, що вона та її сімя сповідують православну релігію. Отримання та користування паспортом у формі карти з безконтактним електронним носієм суперечить релігійним поглядам позивача, а відмова надати паспорт у вигляді книжечки порушує право позивача на свободу вираження релігійних поглядів. Просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві (а.с.6-10).

Представник відповідачів у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов (а.с.26-35).

Представник відповідачів в обґрунтування відзиву зазначила, що у Іванівського районного сектору головного управління Державної міграційної служби України в Одеській областіне було правових підстав для видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки. Також зазначала, що на даний час відсутня можливість видати паспорт у вигляді книжечки через відсутність бланків.

Також представник відповідачів зазначила, що сама по собі Заява щодо оформлення паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1994 р.) у формі книжечкиподана 05.10.2017 р. у довільній формі не є підставою для видачі паспорту будь-якого зразку (у тому числі у вигляді книжечки).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

ІІ. Встановлені судом обставини

05.10.2017 року батьки (ОСОБА_1, ОСОБА_1М.) неповнолітньої ОСОБА_3 звернулися до Іванівського районного сектору головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою про видачу ОСОБА_3 паспорту у вигляді книжечки (а.с.14).

06.10.2017 р. відповідач листом надав відповідь №5131/763, якою повідомив позивача про припинення оформлення паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року та зазначив, які документи необхідно подати для оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки (а.с.16-18).

ІІІ. Положення національного законодавства

Згідно з преамбулою Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус№5492-VI від 20.11.2012р. (надалі Закон №5492-VI) , цей Закон визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №5492-VI : « Суспільні відносини, пов'язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи».

Також згідно з абз. третім статті 4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до ч.1 статті 13 Закону №5492-VI документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.

Згідно з ч. 3 статті 13 Закону №5492-VI,паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Відповідно до ч.1. ст.15 Закону №5492-VI бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ICAO) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону №5492-VIдокументи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Частина 4 ст. 21 Закону №5492-VI встановлює, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, яка містить безконтактний електронний носій.

Приписи ч.2 ст. 21 Закону №5492-VI передбачають, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

IV.Застосування загальних принципів

Відповідно до п.1 ст.3 КАС України, порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Представник позивача стверджує, що її сімя дотримується православних традицій. Відмова відповідача в оформленні паспорта у формі книжечки порушує право її доньки на свободу сповідувати свою релігію. При цьому вона посилається на порушення статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі-Конвенція).

Так, відповідно до статті 9 Конвенції: «Кожен має право на свободу думки, совісті, релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

2. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Тобто право виражати свої релігійні переконання входить під сферу захисту статті 9 Конвенції.

В даній конкретній ситуації релігійно-мотивована відмова отримувати та користуватися паспортом у формі пластикової картки типу ID, що містить безконтактний електронний носій, є одним із проявів релігійних переконань. Як вже було зазначено судом вище по тексту, 06.10.2017р. відповідач своїм листом фактично відмовив позивачу в отриманні паспорту у формі книжечки, що, на думку суду, є втручанням у здійснення права, гарантованого статтею 9 Конвенції.

Однак суд звертає увагу, що з огляду на частину 2 статті 9 Конвенції право сповідувати свою релігію не є абсолютним. Клаузула статті 9 встановлює вимоги, яких держава повинна дотримуватися, для того, щоб не порушити право особи, передбачене даною статтею. Держава може втрутитися в користування цим правом, якщо, по-перше, таке втручання було «передбачене законом», по-друге, переслідувало «легітимну мету» і по-третє чи було таке обмеження «необхідним в демократичному суспільстві».

Отже суд аналізуватиме обставини даної справи із застосуванням трискладового алгоритму:

1) чи було втручання «встановлене законом»

Суд вважає, що обмежувальний захід про який йдеться, передбачають частини 1,3 статті 13, частина 1 статті 14, стаття 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI від 20.11.2012р., зміст яких вказаний вище по тексту рішення.

2) чи існує легітимна мета

Перелік винятків права людини на свободу сповідувати свою релігію або переконання, який міститься у пункті 2 статті 9 Конвенції, є вичерпним, їхнє визначення є обмежувальним (див. рішення у справі «Свято-Михайлівська парафія проти України» (Svyato-MykhayliskaParafiyav.Ukraine) №77703/01, §132). Обмеження зазначеного права не суперечитиме Конвенції, якщо, зокрема, воно служить досягненню мети, яка може бути повязана з однією з цілей, перелічених у цьому положенні.

З аналізу мети Закону №5492-VI (стаття 4, див. вище по тексту рішення) суд робить висновок, що вимога щодо форми паспорта України тільки у вигляді карти, яка містить безконтактний електронний носій, спрощує ідентифікацію окремих осіб в цілому ряді контекстів. Зокрема, сприяє підвищенню надійності, ефективності ступеню захисту як документів, так і інформації про саму особу, забезпечення свободи пересування і вільного місця проживання.

Враховуючи також вимоги Закону №5492-VI про відповідність безконтактного електронного носія міжнародним стандартам (стаття 15 Закону) носить ще більш гострий характер щодо необхідності запровадження вказаної форми паспорта з урахуванням міжнародного досвіду у питаннях повязаних із пересуванням особи, її ідентифікації для оформлення, видачі, обміну, пересилання, повернення державі.

Таким чином, суд робить висновок, що вказані обставини відповідають цілі, визначеній в статті 9 Конвенції - захисту громадської безпеки.

3) Чи був цей захід необхідним у демократичному суспільстві

Закріплена у статті 9 Конвенції свобода думки, совісті та релігії є однієї з підвалин «демократичного суспільства» у значенні Конвенції. У своєму релігійному вимірі ця свобода є одним з надзвичайно важливих елементів, що складають ідентичність віруючих та їх концепцію життя, але вона також є цінним надбанням атеїстів, агностиків, скептиків та осіб, індиферентних до релігії. Від неї залежить плюралізм, невіддільний від демократії, здобутої дорогою ціною впродовж століть. Ця свобода включає, зокрема, право мати або не мати релігійні переконання та право сповідувати або не сповідувати релігію.

Хоча релігійна свобода є передусім справою совісті кожної окремої людини, вона також означає право людини на свободу сповідувати свою релігію одноособово і приватно або спільно з іншими, прилюдно та у колі своїх одновірців. У статті 9 перелічені різні форми, в яких людина може реалізувати право на сповідування своєї релігії або переконань це можуть бути богослужіння, вчення, а також виконання та дотримання релігійних обрядів.

Однак гарантії статті 9 не поширюються на кожну дію, на вчинення якої особу спонукає чи надихає релігія або переконання, і ця стаття не завжди гарантує особі право поводити себе у публічній сфері так, як приписує її релігія або переконання (див. рішення у справі «S.A.S. v.France» №43835/11, §§124,125).

В даних конкретних обставинах справи відмова у видачі позивачу паспорту у формі книжки, на думку суду, є виправданою в силу необхідності надійного захисту зберігання документів, інформації про особу, забезпечення свободи пересування і вільного місця проживання, ідентифікації особи у відповідності до міжнародних стандартів, що становить в контексті пункту 2 статті 9 Конвенції інтерес громадської безпеки.

Висновок про те, що відмова у видачі заявнику паспорту старого зразка є співмірною обмеженню свободи сповідати свою релігію з метою захисту громадської безпеки міститься в доповненні до повідомлення №1990/2010 Комітету по правам людини Організації обєднаних націй в рішенні 111- ії сесії від 7-25.07.2014 року «Ячник против Беларуси» (§4 доповнення). В даному параграфі, на думку членів Комітету ОСОБА_5 Ноймана і ОСОБА_6, була встановлена відсутність порушення пункту 3 статті 18 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права.

Так, відповідно до пункту 3 статті 18 даного Міжнародного пакту про цивільні та політичні права, ратифікованого Указом Української РСР 19.10.1973р., : «Свобода сповідувати релігію або переконання підлягає лише обмеженням, які встановлено законом і які є необхідними дляохорони суспільної безпеки, порядку, здоров'я і моралі, так само як і основних прав та свобод інших осіб». При цьому суд зазначає, що 25.07.1991р. Україна ратифікувала також Факультативний протокол до Міжнародного пакту про цивільні та політичні права, чим визнала компетенцію Комітету з прав людини.

Крім того, суд вважає помилковим посилання представника позивача на Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою ВРУ від 26.06.1992р. №2503-ХІІ , як на підтвердження його позиції того, що чинне національне законодавство передбачає дві форми паспорта громадянина України : книжечку і паспорт з наступних підстав.

Суд зазначає, що станом на момент виникнення спірних правовідносин був і залишається чинним Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI від 20.11.2012р. Як, вже суд зазначав вище по тексту, частина 4 статті 21 цього Закону чітко встановлює тільки одну форму паспорта України картка, що містить безконтактний електронний носій. При цьому суд вказує, що відповідно до правил застосування правових норм правові норми, що встановлені актом законодавства вищої юридичної сили, підлягають переважному застосуванню перед правовими нормами, що встановлені актами меншої юридичної сили («lex superior derogate inferiori»).

Таким чином, на підставі встановлених обставин у справі та аналізу національного та міжнародного законодавства суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним неоформлення паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки.

Також суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 302 від 25.03.2015р. «Про затвердження зразка бланка технічного опису та порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України». .

Пунктом 2 вказаної постанови визначено запровадити із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру: з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України , затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII; з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 постанови № 302 встановлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, відповідач зобов'язаний забезпечувати оформлення та видачу паспортів громадянам України у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме здійснювати видачу паспортів у вигляді картки.

Крім того, суд звертає увагу, що з огляду на матеріали справи, 07.03.2017 року, відповідно до наказу ДМС України № 48/аг, відповідач передав на баланс апарату ДМС України 6000,00 шт. бланків паспортів серії ОК (а.с.53-54).

Відповідно до доручення ДМС України № Д/92/217 від 15.06.2017 року, начальникам Головних управлінь за зазначено про припинення з 16.06.2017 року в територіальних підрозділах ДМС прийом заяв на оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року (а.с.56-58).

У судовому засіданні представник відповідачів підтвердила, що на момент звернення позивача із письмовою заявою від 05.10.2017 про видачу паспорту у формі книжечки, відповідач був повністю забезпечений обладнанням для виготовлення паспорта громадянина України у вигляді картки, а бланки паспортів громадянина України у вигляді паспортної книжечки у відповідача відсутні.

Отже на підставі викладених обставин, суд робить висновок, що позовна вимога щодо зобовязання відповідача оформити та видати бланк паспорту ОСОБА_3 у формі паспортної книжечки також не належить до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст 2, 244-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.У задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення»КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

3. ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, адреса:67200, Іванівський район, Одеська областьсмт. Іванівка, вул. Виноградна, буд. №64.

Відповідач Іванівський районний сектор Головного управління ДМС України в Одеській області адреса: 67200, Іванівський район, Одеська областьсмт. Іванівка, вул. Центральна, буд. №81

Відповідач Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області адреса: 65014, м. Одеса, вул. Преображенська,44.

Повний текст рішення складений та підписаний 05 лютого 2018 року.

Суддя О.Я. Бойко

.