Справа № 308/5046/16-а
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 рокуЛьвів№876/11882/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року у справі №308/5046/16-а, винесену головуючим суддею Беньо В.І. о 13.46 год. у м. Ужгороді, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тарнівецької сільської ради Ужгородського району третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Тарнівецької сільської ради Ужгородського району, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення Тарнівецької сільської ради від 17 грудня 2015 року другої сесії сьомого скликання щодо виділення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 в урочищі «Біля пекарні» с. Ботфалва Ужгородського району.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що оскаржуване рощення є незаконним з тих підстав, що при прийнятті оскаржуваного рішення у списку членів комісії з питань землеустрою, землекористування та охорони навколишнього середовища, які безпосередньо брали участь у прийнятті рішення щодо виділення спірної земельної ділянки, вказана ОСОБА_3, яка є дружиною працівника поліції ОСОБА_2, що є порушенням Закону України «Про запобігання корупції», та окрім цього, покликається на те, що її мати ще за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, однак не встигла оформити земельну ділянку в урочищі «Біля пекарні» с. Ботфалва, а вона як спадкоємець усіх права, обов'язків та майна має першочергове право на оформлення вищевказаної земельної ділянки. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. Рішенням дев'ятої сесії двадцять першого скликання органу місцевого самоврядування - Тарновецької сільської Ради народних депутатів Ужгородського району Закарпатської області від 04.03.1992 вирішено «встановити граничний розмір присадибної земельної ділянки для кожного доворогосподарства, яке розташоване на території сільської Ради: для проживаючих і працюючих на території сільської Ради до 0, 50 га; для проживаючих на території сільської Ради і працюючих в м. Ужгород та за межами міста до 0, 30 га; для працюючих на території сільської Ради до 0, 30 га».

Позивач в судовому засіданні пояснила, що її мати, ОСОБА_5 (згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року), як колишня працівниця колгоспу ім. Горького, яка проживала в с. Ботфалва Ужгородського району, також відносилася до тієї категорії громадян, якій було надано в постійне користування земельну ділянку у розмірі 0.50 га.

Як доказ права на земельну ділянку на території Тарновецької сільської ради позивач надала копію трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 ОСОБА_5, згідно якої остання починаючи з 15.08.1969 рік по 15.01.1977 рік працювала в колгоспі ім. Горького Тарнівецької сільради Ужгородського району Закарпатської області.

Крім цього, протягом тривалого часу ОСОБА_5 зверталася до Тарнівецької сільської ради про надання дозволу на оформлення земельної ділянки розміром 0,50 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

З матеріалів цивільної справи слідує, що рішеннями двадцять четвертої сесії шостого скликання органу місцевого самоврядування - Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 23.07.2012 та тридцять другої сесії шостого скликання Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 14.05.2013 ОСОБА_5, жительці АДРЕСА_1 відмовлено у приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 25 га в с. Ботфалва урочище «Біля пекарні» у зв'язку з тим, що дана земельна ділянка не є землями запасу сільської ради та знаходиться в користуванні громадян с. Тарнівці.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 17.01.2013 року рішення органу місцевого самоврядування від 23.07.2012 було скасоване та позивач вказує на те, що її мати, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, однак не встигла оформити земельну ділянку розташовану в урочищі «Біля пекарні» с. Ботфалва, відтак позивач вважає, що вона, як спадкоємиця всього майна, прав і обов'язків померлої мала першочергове право на оформлення вищезазначеної земельної ділянки.

Згідно долученого до матеріалів справи свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.08.2016 року, приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М. посвідчено на підставі дублікату заповіту , зареєстрованого в реєстрі за №26, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, є її дочка Ю.Ю.2, ІНФОРМАЦІЯ_5., що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2.

Рішенням 20 сесії 5 скликання Тарнівецької сільської ради від 29 серпня 2007 року вирішено передати позивачу безоплатно у приватну власність земельну ділянку 0,06 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,20 га для ведення особистого селенського господарства в АДРЕСА_1.

17 травня 2010 року рішенням Тарнівецької сільської ради 34 сесії 5 скликання було внесено зміни до рішення Тарнівецької сільської ради від 29 серпня 2007 року та надано у приватну власність земельну ділянку 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,01 га для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_1 зазначає у позові, що намагалася оформити іншу частину земельної ділянки відповідно до рішення 4 березня 1992 року 9 сесії 21 скликання Тарнівецької сільської ради в розмірі 0,25 га яка є суміжною із оформленою земельною ділянкою.

Відтак така після смерті матері звернулася до Тарнівецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Рішенням п'ятдесят п'ятої сесії шостого скликання Тарнівецької сільської ради від 09.09.2015 року вирішено відмовити громадянці ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 зв'язку із відсутністю містобудівної документації у бажаному місці розташування земельної ділянки, яка не покрита генеральним планом забудови населеного пункту, а також у відповідності до ст. 19 ЗК дана земельна ділянка відноситься до земель сілськогоспорадського призначення - рілля.

Натомість рішенням ІІ сесії VІІ скликання від 17.12. 2015 року депутатами Тарновецької сільської ради вирішено передати земельну ділянку, на яку претендувала позивач, орієнтованою площею 0, 25 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах населеного пункту в урочищі «Біля пекарні» с. Ботфалва на території Тарновецької сільської ради учаснику АТО ОСОБА_2

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що позивачем не наведено обґрунтованих підстав для скасування рішення органу місцевого самоврядування Тарновецької сільської Ради від 17.12. 2015 року та не доведено, що таким порушено передбачені законом права позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виключною компетенцією пленарних засідань сільської, селищної, міської ради згідно з п.34 ч.1ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 34 ст.26, п. 2 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання про розгляд клопотання і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання мотивованої відмови у його наданні вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки серед іншого на підставі безоплатної передачі із земель державної комунальної власності.

Відповідно до ч. 3ст. 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації визначених Земельних кодексом України. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом України, провадиться один раз по кожному виду використання.

Статтею 121 Земельного кодексу України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Так відповідно до цих норм громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у певних розмірах.

Відповідно до ч. 6 статті 118 кодексу визначено порядок отримання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян в межах безоплатної приватизації. Громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарські будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. При цьому не вказано необхідності визначати межі земельної ділянки та додавати інші документи та матеріали.

Цією ж статтею визначено порядок та строки розгляду клопотання щодо надання власність громадянам земельних ділянок державної та комунальної власності. Згідно цього порядку відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених встановленому законом порядку.

З вказаної норми законодавства вбачається, що законом передбачено єдину підставу для відмови у наданні дозволу, а саме лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (в тому числі учасникам АТО) надаються, серед інших, такі пільги: як першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

17 грудня 2015 року рішенням II сесії VII скликання Тарновецької сільської ради вирішено передати земельну ділянку, орієнтованою площею 0, 25 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах населеного пункту в урочищі «Біля пекарні» с. Ботфалва на території Тарновецької сільської ради учаснику АТО ОСОБА_2

В той же час, 17 грудня 2015 року, на засіданні II сесії VII скликання Тарнівецької сільської ради позивач повторно заявила Клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах населеного пункту с. Ботфалва, в урочищі «Біля пекарні».

З метою захисту прав гр. ОСОБА_8, Розпорядженням сільського голови Тарновецької сільської ради № 43 від 22.12.2015 року, відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні), - зупинено дію рішення II сесії VII скликання Тарновецької сільської ради від 17.12.2015 року в частині «Виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2.» та винести на чергову сесію Тарновецької сільської ради 23.12.2015 року питання щодо прийняття рішення про надання ОСОБА_2 ділянки для ведення особистого земельного господарства після вирішення питання по наявності земель для виділення.

15 січня 2016 року рішенням II сесії VII скликання Тарновецької сільської ради відхилено Розпорядження Сільського Голови №43 від 22.12.2015 року та сільська підтвердила попереднє своє рішення більше, ніж двома третинами депутатів віл загального складу ради. Рішення прийняте 17.12.2015 року щодо надання гр. ОСОБА_2 дозволу на складання проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах населеного пункту в урочищі «Біля пекарні» с. Ботфалва на території Тарновецької сільської ради - набирає чинності.

Таким чином, 15 січня 2016 року на 3 пленарному засідання II сесії VII скликання Тарновецької сільської ради прийнято рішення більше, ніж 2/3 депутата, список депутатів, які брали участь у голосуванні додається.

Апелянт також вказує на ту обставину, що при прийнятті оскаржуваного рішення у списку членів комісії з питань землеустрою, землекористування та охорони навколишнього середовища, які безпосередньо брали участь у прийнятті рішення щодо виділення спірної земельної ділянки, вказана ОСОБА_3, яка є дружиною працівника поліції ОСОБА_2, що є порушенням Закону України «Про запобігання корупції», оскільки член комісії при виконанні своїх службових обов'язків, перебуваючи у родинних відносинах з ОСОБА_2 здійснила дії, що підпадають під ознаки корупційного правопорушення.

Проте, з матеріалів справи слідує, що депутат ОСОБА_3 участь у голосуванні не приймала, тому й відсутній будь - який конфлікт інтересів в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Що стосується доводів апелянта про те, що її мати ще за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, однак не встигла оформити земельну ділянку в урочищі «Біля пекарні» с. Ботфалва, а вона як спадкоємець усіх права, обов'язків та майна має першочергове право на оформлення вищевказаної земельної ділянки, то такі доводи є безпідставними, оскільки процедура приватизації земельних ділянок, яка передбачена Земельним кодексом України, не передбачає процедури спадкоємства на стадії оформлення документів щодо приватизації земельної ділянки.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення чи дії відповідача є протиправними, а натомість вказують на те, що такі прийняті відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для визнання їх протиправними та скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року у справі №308/5046/16-а - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в порядку і строки встановленні статтями 328, 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено 30.01.2018р.