Справа № 569/9875/17
Суддя: Панас О. В.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/9875/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді - Панас О.В.

при секретарі - Корнійчук А.В.

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Рівненського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов"язання провести поновлення пенсії шляхом її призначення, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області , в якому просила суд, визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відновити виплату раніше призначеної пенсії. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 01.02.1991 року, по досягненню пенсійного віку та наявності 28 років страхового стажу, їй була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй Ровенським міським відділом соціального забезпечення до виїзду за кордон. Перед виїздом за кордон вона мешкала за адресою : АДРЕСА_1 р. виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. У відповідності із діючим на момент виїзду позивачки з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, законодавством пенсія була виплачена за шість місяців наперед та її виплата була припинена з 27.04.2002 року. 04.05.2017 р. представник позивачки, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області особисту заяву позивачки про поновлення пенсії. Листом від 13.05.2017 року №390/10 було отримано відмову відповідача у поновленні пенсії позивачу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, з підстав, зазначених у позовній заяві, уточнила, що просить відновити виплату пенсії позивачу з 07.10.2009 року. Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримала надані суду письмові заперечення проти позову, відповідно до змісту яких заперечує проти позову у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України.Ст. 51 Закону України №1058-ІVвстановлює, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується у тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. В 2001 році позивач звернулася до відповідача із заявою про припинення виплати пенсії у зв'язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання (зняття з обліку) та просила виплатити 6 місячний розмір пенсії наперед. Пенсія позивачу була виплачена по 30.04.2002 р. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року у справі №1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого реченняст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"вказані положення визнано неконституційними - такими, що не відповідаютьКонституції Українита такими, що втрачають чинність з дня ухвалення нього рішення. Пунктом 3 резолютивної частини вказаногорішення Конституційного Суду України визначено: «Звернути увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність доКонституції Україниположень інших Законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття Закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними». На даний час, нормативно-правових актів, спрямованих на виконання рішення Конституційного Суду України, яким будуть передбачені умови, норми і механізми виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, не прийнято. Просила у задоволенні позову відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, та оцінивши їх в сукупностиі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи суд має керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3, 01.02.1991 року по досягненню пенсійного віку та наявності 28 років страхового стаж, що підтверджується копією трудової книжки, була призначена пенсія за віком. Перебуваючи на обліку у відповідача з 01.02.1991 року позивач отримувала пенсію за віком по 27.10.2001 року, до виїзду на постійне місце проживання до Держави Ізраїль.

27.10.2001 року ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, та перебуває на консульському обліку посольства України в Державі Ізраїль.

До виїзду за кордон ОСОБА_3 була зареєстрована та мешкала за адресою АДРЕСА_2 .

На момент виїзду позивачки до Держави Ізраїль, пенсія їй була виплачена за шість місяців наперед та припинена виплата з 27.04.2002 року і станом на сьогоднішній день призначеної по закону пенсії позивачка не отримує.

04.05.2017 року представник позивачки діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області особисту заяву позивачки про поновлення пенсії, в задоволенні якої було відмовлено згідно повідомлення від 13.05.2017 р.за № 390/10 у звязку з відсутністю правових підстав.

Така відмова відповідача не ґрунтується на вимогах Закону, з огляду на наступне.

В матеріалах справи не має даних про те, що позивачем припинено громадянство України у відповідності з вимогамиЗакону України "Про громадянство України". Представник позивача звернулася до відповідача з письмовою заявою про поновлення виплати позивачу раніше призначеної пенсії, однак відповідач відмовив в задоволенні такого звернення, посилаючись на те, що позивач знята з реєстрації місця проживання в Україні та у 2001 році нею отримано дозвіл на постійне місце проживання в Державі Ізраїль. Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно з ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 рокупункт 2 частини 1 статті 49, другого реченнястатті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідаєКонституції України(є неконституційним). При цьому в рішенні звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність доКонституції Україниположень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору. Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну. Відповідно до ч. 2ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбаченихКонституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав. Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведені вище міркування ЄСПЛ є достатніми для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд приходить до висновку, що неукладення державою міжнародного договору у галузі пенсійного забезпечення не може бути правовою підставою для відмови позивачу в отриманні передбаченого статтею 46 Конституції України соціального захисту у вигляді отримання пенсії. Крім того, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормамиЗакону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого реченняст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, починаючи з 07.10.2009 року відсутні будь-які підстави для припинення виплат пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, в країни, з якими Україна не має відповідних міжнародних договорів, в тому числі до Держави Ізраїль. Крім того, ч. 1ст. 55 Конституції Українигарантує кожній особі право на безпосереднє звернення до суду для захисту своїх порушених прав та законних інтересів, та не передбачає обов'язку особи попередньо самостійно вирішувати спір. Для забезпечення судового захистуКонституція Україниу ст. 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами. Положення частини другоїстатті 124 Конституції Українищодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист (Рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002). Вищевикладене додатково свідчить, що позивач в будь-якому випадку не була зобов'язана звертатись до відповідача із будь-якими заявами, а мала право на безпосереднє звернення до суду з метою отримання належного захисту свого права на отримання пенсії. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачу була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і незважаючи на те, що вона постійно проживає в Державі Ізраїль, вона має право на відновлення виплати раніше призначеної їй пенсії, починаючи з 23.12.2016 року, що передує шестимісячному строку від дати звернення з позовом до суду - 23.06.2017р.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 19, 20, 77, 122, 241, 244, 245, 246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Зобов"язати Рівненське об"єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області провести поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 23.12.2016 року - відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд.

Позивач: ОСОБА_3 , проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, Ізраїль, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач : Рівненське об"єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, місцезнаходження: 33001 м.Рівне, вул.Яворницького,34 Рівненська обл., КОД .

Суддя О.В.Панас