Справа № 348/1991/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 рокуЛьвів№876/11008/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року у справі №348/1991/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов'язання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов'язання до вчинення певних дій.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області протиправними в частині відмови ОСОБА_1 в нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського та не врахування при проведенні розрахунку і визначенні середньомісячного заробітку отримуваних щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу на час отримання таких виплат. Зобов`язано Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області проводити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20 відсотків розмірі, як жителю населеного пункту, що має статус гірського, починаючи з 19 вересня 2017 року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» та з урахуванням виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. При проведенні розрахунку і визначенні середньомісячного заробітку врахувати отримувану ОСОБА_1 щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу на час отримання таких виплат. Стягнути з Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської на користь ОСОБА_1 640 грн. 00 коп. сплачених судових витрат.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга піддягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. ОСОБА_1 з 25.02.1985 року по 22.06.1987 року працював на посаді народного судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області, з 23.06.1987р. по 18.09.2017р. працював на посаді судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. При цьому одночасно був призначений головою як головою як Верховинського так і Надвірнянського районного суду. Рішенням Вищої ради правосуддя №2762/0/15-17 від 12.09.2017 року позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку. 18.09.2017 року наказом в.о. голови суду №02-03/172 позивача було відраховано зі штату суду на підставі вказаного рішення Вищої ради правосуддя.

З 19.09.2017 року відповідачем позивачу призначено виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді.

Судом встановлено, що позивач постійно проживає в м. Надвірна Івано-Франківської області. 26.01.2012 року він отримав посвідчення особи, яка проживає на території гірського населеного пункту, що дає право на отримання пільг передбачених Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

При призначенні щомісячного довічного грошового утримання відповідачем було відмовлено у нарахуванні доплати у розмірі 20% як жителю гірського населеного пункту.

Відповідно до ст. 136 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» позивачу як судді надавалась щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, що підтверджується наказом голови Надвірнянського районного суду від 26.04.2017 року №02-05/63 «Про відпустку судді Гураш М.В.» відповідно до якого позивачу було надано щорічну основну відпустку з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Крім того виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу в сумі 16000 грн. підтверджується архівною відомістю № 212 з січня місяця 2017 року по вересень місяць 2017 року виданою ТУ ДСАУ в Івано-Франківській області від 20.09.2017р.

Не погоджуючись із розміром щомісячного довічного грошового утримання позивач звернулась до ОУПФ із заявою провести доплату у розмірі 20% як жителю гірського населеного пункту та врахування виплати допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу при проведенні розрахунку та визначенні середньомісячного заробітку.

Листом відповідача за №338/13-15 від 29.09.2017р. з приводу доплати в розмірі 20% як жителю гірського населеного пункту відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів» Надвірнянським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та врахування виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу було відмовлено у задоволенні заяви позивача та надана відповідь з посиланням на те, що згідно із ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні« від 15.02.1995р. не передбачено збільшення на 20% розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів. Тому вважають, що підстав для виплати підвищення за проживання в гірському населеному пункті немає, оскільки йому призначено щомісячне грошове утримання.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що дій відповідача частині відмови ОСОБА_1 в нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського та не врахування при проведенні розрахунку і визначенні середньомісячного заробітку отримуваних щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу на час отримання таких виплат є протиправними.

Проте апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх невірними та такими, що не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI (чинної на час виникнення спірних правовідносин) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону)

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Закону №2453-VІ (в редакції, чинній на час звільнення позивача у відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно положень ч.1 ст. 135 Закону №2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 ст. 141 Закону №2453-VI (в редакції Закону №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 «Перехідних положень» Закону №2453-VI (в редакції, від 07.07.2010) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці це особлива форма соціального забезпечення судді, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Умови і порядок його виплати визначені Законом.

Посилання апелянта про те, що позивач позбавлений підвищення у зв'язку із наданням йому статусу особи, що проживає у гірських населених пунктах, з підстав що таке підвищення не входить в склад довічного грошового утримання судді, є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно постанови КМ України №647 від 11.08.1995 року «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських», м. Надвірна Івано-Франівської області надано статус гірського.

Стаття 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» передбачає, що статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20%.

Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку видів державної матеріальної допомоги, які підлягають збільшенню на 20%. У цій нормі не приведено також переліку будь-яких виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету України, збільшення яких на зазначені 20% не допускається.

Таким чином, судом першої інстанції прийшов до вірного висновку, що усі державні пенсії, стипендії, інші види державної матеріальної допомоги, у тому числі і щомісячне довічне грошове утримання суддів, для осіб, які проживають на території населеного пункту, якому надано статус гірського, підлягають збільшенню на 20%.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними позовні вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача нараховувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 133 Закону України №2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно зі ст. 134 цього ж Закону суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Аналогічні правові норми закріплені у Законі України №1402-VIII від 02.06.2016 «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30.09.2016 року.

Отже, положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відтак, у випадку призначення позивачеві пенсії перевага б надавалася спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, зокрема ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в силу яких, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

У даному ж випадку, позивач обрав довічне грошове утримання судді у відставці, яке йому і було призначено із розрахунку 90 відсотків суддівської винагороди.

Суддівська винагорода, в силу положень як ст.133 Закону № 2453-VI так і ст.135 Закону № 1402-VIII, складається виключно з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Вказані правові норми розширеному тлумаченню не підлягають.

З урахуванням того, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, то правові підстави для її врахування при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо неврахування при проведенні розрахунку і визначення середньомісячного заробітку матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - задовольнити частково

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року у справі №348/1991/17 в частині задоволення позовних вимог щодо неврахування при проведенні розрахунку і визначення середньомісячного заробітку матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неврахування матеріальної допомоги на оздоровлення та зобов'язання врахувати при визначенні середньомісячного заробітку для перерахунку довічного утримання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу - відмовити.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в порядку і строки встановленні статтями 328, 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено 30.01.2018р.