Справа № 233/3413/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року справа №233/3413/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., ГеращенкаІ.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Луганської області від 15 листопада 2017 року у справі № 233/3413/17 (суддя І інстанції - Мартишева Т.О.), складену в повному обсязі 20 листопада 2017 року в м. Костянтинівка Донецької області за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання рішення Комісії з питань підтвердження пільгового стажу про Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17 березня 2017 року № 11/43 та рішення Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05 квітня 2017 року незаконними та їх скасування;

- зобов'язання Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 періоди: з 01 вересня 1979 року по 16 липня 1980 року - навчання в ПТУ № 13 за спеціальністю «волочильник», з 15 листопада 1980 року по 04 листопада 1982 року - службу в Радянській армії, з 01 серпня 1983 року по 17 лютого 1992 року - робота на посаді «слюсаря-ремонтника» в Відкритому акціонерному товаристві «Костянтинівський металургійний завод»;

- зобов'язання Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 27 грудня 2016 року (а.с. 1-5).

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Луганської області від 15 листопада 2017 року позовну заяву задоволено частково. Визнано рішення Комісії з питань підтвердження пільгового стажу при головному Управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області № 11/43 від 17 березня 2017 року, а також рішення Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05 квітня 2017 року стосовно позивача неправомірними та скасовано їх. Зобов'язано Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 01 серпня 1983 року по 17 лютого 1992 року на посаді шліфувальника скловиробів у Костянтинівському державному підприємстві завод «Автоскло» імені К.Т. Бондарева, з 10 листопада 1999 року по 15 грудня 2000 року на посаді слюсаря-ремонтника у ВАТ «Костянтинівський металургійний завод», а також період навчання з 01 вересня 1979 року по 16 липня 1980 року у Професійно-технічному училищі № 13 м. Костянтинівки за професією «волочильник», та період проходження служби в армії у період з 15 листопада 1980 року по 04 листопада 1982 року. Зобов'язано Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах згідно п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 27 грудня 2016 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 112-116).

Не погодившись з судовим рішенням, Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначивши те, що рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах прийнято на підставі рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на пільгових умовах є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню (а.с. 126-128).

Крім того, не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги управлінням зазначено, що законодавством чітко визначено, що підтвердження стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах при праці на ліквідованому підприємстві,- здійснюється на підставі рішення Комісій, створених при Головних управліннях.

Таким рішенням позивачу відмовлено у зарахуванні спірного стажу роботи на товаристві, відтак, відмова управління у призначені пенсії на пільгових умовах є правомірною.

При цьому, апелянтом зазначено, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги позивача про зобов'язання призначити пенсію на пільгових умова, оскільки вирішення питання призначення пенсії є виключними повноваженнями пенсійних органів.

Апелянтами оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині зарахування до пільгового стажу період праці позивача з 01 серпня 1983 року по 17 лютого 1992 року на посаді шліфувальника скловиробів у Костянтинівському державному підприємстві завод «Автоскло» імені К.Т. Бондарева. В іншій частині постанова суду першої інстанції не оскаржується (а.с. 121-123)

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу лише в частині її оскарження відповідачами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, 26 грудня 1961 року, згідно записів у трудовій книжці (а.с. 13-17), зокрема, з 01 серпня 1983 року по 17 лютого 1992 року працював на посаді шлифувальника скловиробів цеху № 17 Костянтинівського заводу «Автоскло», що згідно довідки від 23 жовтня 2010 року (а.с. 109) перейменоване у Костянтинівське державне підприємство завод «Автоскло» імені К.Т. Бондарева.

10 січня 2017 року позивач звернувся до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 28, 106-107).

Рішенням Костянтинівського об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 05 квітня 2017 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв'язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи по Списку №2 (а.с. 10-11), в рішенні пенсійний орган посилається на рішення Комісії з питань підтвердження пільгового стажу при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17 березня 2017 року № 11/43 (а.с. 12), яким відмовлено ОСОБА_2 у підтвердженні періоду роботи на пільгових умовах за Списком №2 з 01 серпня 1983 року по 17 лютого 1992 року в якості шліфувальника скловиробів в Костянтинівському заводі «Автоскло» у зв'язку з відсутністю можливості здійснення перевірки достовірності наданих документів.

Не погодившись із не зарахуванням спірних періодів роботи (позов подано з урахуванням періодів навчання, служби в лавах радянської армії та праці на пільгових умовах) до пільгового стажу та з відмовою у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до пільгового стажу, при цьому суд зобов'язав управління повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

При цьому, колегія суддів зазначає, що дана справа розглядається в межах апеляційних скарг, тобто за період праці позивача з 01 серпня 1983 року по 17 лютого 1992 року на посаді шліфувальника скловиробів у Костянтинівському державному підприємстві завод «Автоскло» імені К.Т. Бондарева.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон України № 1788) чоловіки, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як вбачається з трудової книжки позивача (а.с. 14) з 01 серпня 1983 року по 17 лютого 1992 року позивач працював в якості шліфувальника скловиробів у Костянтинівському заводі «Автоскло».

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Видавати такі довідки мають право винятково підприємства, на яких працювала особа, або їх правонаступники.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день на підземних роботах в шахті. Записи про спірні періоди роботи здійснені у 1983-1992 роках, засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, відтак факт роботи позивача у спірні періоди підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства, ніяких дефектів записів трудова книжка не містить.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем доведено пільговий характер своєї роботи у спірний період, а пенсійних орган не мав правових не включати ці періоди роботи до пільгового стажу позивача.

Крім того, в матеріалах справи наявні наступні документи на підтвердження пільгового характеру роботи позивача.

Відповідно до довідки про пільговий характер роботи № 40/12 від 23 грудня 2010 року (а.с. 91) ОСОБА_2 працював повний робочий день на підприємстві у період з 01 серпня 1983 року по 17 лютого 1992 року у скляному виробництві, виробництві всіх видів скла, скловиробів за професією шліфувальник скловиробів, зайнятий шліфуванням скловиробів вручну, що передбачена Списком 2, розділ ХVІІІ, підрозділ 1а, код КП 2190100а-19669, Постанова СРСР № 10 від 26 січня 1991 року, Постанова КМУ № 442 від 21 серпня 1992 року.

Відомості про нараховані суми заробітку позивача у період 1986-1990 роках у Костянтинівському державному підприємстві завод «Автоскло» імені К.Т. Бондарева наведені у довідці за № 347 від 12 вересня 2005 року (а.с. 19, зворотній бік а.с. 109).

Згідно довідки про пільговий характер роботи від 12 вересня 2005 року № 40/12 (а.с. 18) період роботи позивача у виробництві скла в якості шліфувальника скловиробів, зайнятого шліфуванням скловиробів ручним способом, у період з 01 серпня 1983 року по 17 лютого 1992 року (08-06-17) надає право на пільгову пенсію відповідно до Списку 2, розділ ХVІІІ, підрозділ 1, пункт 18.1а, затвердженого Постановою КМУ № 36 від 16 січня 2003 року.

При цьому, суд зазначає, що трудова книжка містить всі необхідні відомості для підтвердження пільгового характеру роботи позивача у спірні періоди.

Таким чином, період роботи позивача з 01 серпня 1983 року по 17 лютого 1992 року на посаді шліфувальника скловиробів у Костянтинівському державному підприємстві завод «Автоскло» імені К.Т. Бондарева, який підтверджується записами у трудовій книжці та довідками про пільговий характер роботи, є такими, що підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 2, а відмова відповідачів у його зарахуванні в цій частині є неправомірною.

Таким чином, суд вважає, що висновки апелянтів є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до цієї норми кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування наявності пільгового характеру роботи позивача.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

За таких умов суд апеляційної інстанції, вважає рішення пенсійних органів (рішення Комісії та управління про відмову у призначенні пенсії) таким, що не відповідає діючому законодавству України, а тому підлягають скасуванню.

Дії управління (відповідачів) при не зарахуванні до пільгового стажу періодів його роботи на товаристві є непропорційними заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивача шляхом проведення перевірок або надання додаткових довідок на підтвердження пільгового характеру роботи), тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, адже суб'єктами владних повноважень у даному випадку не враховано те, що позивач позбавлений можливості надати додаткові докази на підтвердження свого пільгового стажу.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованим посилання на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги позивача про зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах, оскільки судом першої інстанції позов в цій частині не задовольнив, а прийняв вірне рішення про зобов'язання управління повторно розглянути заяви позивача про призначення пенсії з урахуванням його висновків.

В решті постанова суду першої інстанції не оскаржувалась.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Луганської області від 15 листопада 2017 року у справі № 233/3413/17 за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2018 року.

Колегія суддів Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова