Справа № 818/1056/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Н.В. Савицька

23 січня 2018 р. Справа № 818/1056/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщення Харківського апеляційного суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Путивльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання дій неправомірними скасування постанов, -

В с т а н о в и л а:

21 липня 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом, яким просять визнати неправомірними дій державного виконавця Путивльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Деркачова А.Ф. (далі - виконавець) щодо винесення постанов від 10 липня 2017 року ВП № 54270030 та ВП № 54270120 про відкриття виконавчого провадження, якими постановлено стягнути з них на користь держави 45 220,50 грн залишку нестягнутого виконавчого збору, та скасувати вказані постанови.

Позивачі вказують на те, що зазначені постанови про відкриття виконавчого провадження є незаконними та безпідставними, оскільки державний виконавець стягнув виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від усієї суми, а не від фактично стягнутої з боржників. Також вважають, що виконавець порушив процедуру стягнення суми виконавчого збору в солідарному порядку та стягнув за одним борговим зобов'язанням два рази виконавчий збір. Звертають увагу суду на те, що Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про примусове виконання рішень не передбачено, що при стягненні з солідарних боржників суми виконавчого збору дана сума стягується з кожного боржника окремо в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову відповідач підтримав доводи, викладені в письмових запереченнях на позов, та зазначив, що дії виконавця при винесенні постанов про відкриття виконавчих проваджень по виконанню постанов про стягнення виконавчого збору з позивачів є законними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 44-45).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року (повний текст постанови складений 13 жовтня 2017 року) у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано висновком суду про те, що оскаржувані постанови від 10 липня 2017 року ВП № 54270120 та ВП № 54270030 про відкриття виконавчого провадження є законними і винесені виконавцем у межах його повноважень. Як вбачається з матеріалів справи означені постанови про відкриття виконавчого провадження були винесені виконавцем на підставі постанов від 02 березня 2016 року ВП № 49448661 та ВП № 49448040 про стягнення виконавчого збору. Ці постанови не були оскаржені позивачами, а виконавчий збір не був сплачений в повному обсязі. Питання суми виконавчого збору, що підлягає стягненню з позивачів судом не досліджувалося, оскільки ця обставина є предметом дослідження при перевірці законності постанов від 02 березня 2016 ВП № 49448661 та ВП № 49448040 про стягнення виконавчого збору у випадку їх оскарження до місцевого загального суду.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити вимоги їх адміністративного позову.

Скаржники зазначають, що при ухвалені оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не зазначив, на підставі якого закону стягується виконавчий збір (нині діючий редакції Закону України «Про виконавче провадження» або попередньої), хоча зазначене впливає на суму виконавчого збору, які підстави для стягнення суми виконавчого збору у подвійному розміру, з яких підстав виконавцем не враховані фактичні суми виконавчого збору, які стягненні з позивачів.

Скаржник зазначає, що судом не вірно застосовані норми матеріального права, а саме ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII. Також скаржник вказує, що не застосувавши норми солідарної відповідальності по відношенню до стягнення суми виконавчого збору до Державного бюджету України з них повинно бути стягнуто замість 45.220,50 грн - 90.441 грн. При цьому сума виконавчого збору державним виконавцем обчислена невірно, так як відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII повинна обчислюватися від суми, яка стягнута з боржників в примусовому порядку.

За приписами ч. 3 ст. 313 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час, місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду /а.с. 133-137/, до судового засідання не прибули. Фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалось згідно положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 жовтня 2015 року по справі № 592/7394/15-ц з ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором від 17 грудня 2007 № 0244/07/17-N в сумі 476.485, 24 грн /а.с.138-140/.

На підставі виконавчого листа від 05 листопада 2015 року № 2/592/2129/15 виконавець 24 листопада 2015 року виніс дві постанови про відкриття виконавчого провадження: ВП № 49448661 (а.с. 14) про стягнення з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_1 борг за кредитом на користь ПАТ «Банк Форум» та постанову ВП № 49448040 (а.с. 15) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» борг по кредиту 476 485,24 грн.

Статтею 17 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далів - Закон № 606-XIV) передбачалось - примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (частина 1 статті 17).

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи - постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу (пункт 7 частини 2 статті 17).

Строки пред'явлення виконавчих документів до виконання регламентувалися статтею 22 Закону № 606-XIV.

Пунктом 2 частини 1 цієї статті установлено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, за змістом пункту 7 частини другої статті 17 та пунктом 2 частини 1 статті 22 Закону № 606-XIV постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами, які можуть бути пред'явлені до виконання на протязі одного року.

Статтею 28 Закону № 606-XIV передбачалось, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. < > Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом (частина 1 статті 28).

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (частина 3 статті 28).

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі (частина 4 статті 28).

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (частина 6 статті 28).

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк (частина 8 статті 28).

02 березня 2016 року виконавцем винесено дві постанови: ВП № 49448661 (а.с.16) про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 47 648,52 грн. та ВП № 49448040 (а.с. 17) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 47 648,52 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують установлене судом першої інстанції про те, що постанови виконавця від 02 березня 2016 року скаржниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не оскаржені і є чинними на час розгляду та вирішення справи.

З 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (тут і далі - Закон № 1404-VIII в редакції, що була чинною на час винесення спірних правовідносин).

Пунктом 7 Розділу XIII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Частиною 1 статті 12 Закону № 1404-VIII установлено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (частина 2 статті 12).

Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред'явлення виконавчого документа до виконання

2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення (частина 4 статті 12).

Згідно із частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

10 липня 2017 року виконавець, керуючись пунктом 1 частин 1 статті 37 Закону № 1404-VIII, виніс постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.18, 19), якими стягувачу повернуто виконавчий лист від 05 листопада 2015 року № 2/592/2129/15.

В цей же ден виконавець, керуючись частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VIII, виніс постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 54270030 та ВП № 54270120 (а.с. 22, 23) з виконання постанови від 02 березня 2016 року про стягнення з позивачів залишків нестягнутого виконавчого збору у розмірі 45.220,50 грн.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують встановленого судом про те, що постанови виконавця від 02 березня 2016 року про стягнення з позивачів судового збору відповідно до положень Закону № 606-XIV, що був чинним на час їх прийняття, мали статус виконавчих документів. По відношенню до означених виконавчих документів виконавцем вчинялись виконавчі дії, свідченням чого є факт стягнення з позивачів сум у погашення суми виконавчого збору. В результаті таких виконавчих дій загальний розмір суми судового збору, який безумовно підлягає стягненню в солідарному порядку, зменшився із суми 47 648,52 грн до 45.220,50 грн.

Отже, підстави для повторного вирішення питання щодо стягнення з боржників виконавчого провадження (позивачів по справі) виконавчого збору з підстав, визначених Законом № 1404-VIII, у виконавця відсутні.

При цьому колегія суддів зауважує, що скаржники не оспорюють ту обставину, що станом на 10 липня 2017 року розмір заборгованості по сплаті суми судового збору, встановленого постановами виконавця від 02 березня 2016 року, становить 45.220,50 грн.

Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Статтею 542 Цивільного кодексу України у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред'явити боржникові вимогу у повному обсязі.

До пред'явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов'язок будь-кому із них на свій розсуд.

Виконання боржником свого обов'язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів. Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов'язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці, якщо інше не встановлено договором між ними.

Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно статті 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги про наявність безумовних підстав для визначення в виконавчих документах (постановах виконавця від 02 березня 2016 року) про солідарне стягнення з боржників суми заборгованості за судовим збором не узгоджуються з вимогами ст. 554 Цивільного кодексу України, положеннями Законів №№ 606-XIV та 1404-VIII та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністра юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, який зареєстровано Мінюстом України 02 квітня 2012 року за № 489/20802.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення.

При цьому, інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суд - без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 126, 139, 229, 292, 293, 308-310, 313, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її оголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Постанова у повному обсязі складена і підписана 02 лютого 2018 року.