Справа № 809/1018/17
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2018 р. справа № 809/1018/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Лучко О.О.,

за участю секретаря: Королевич О.В.,

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: не з'явився,

представника третіх осіб на стороні відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом Івано-Франківської міської ради

до державного реєстратора Державного підприємства "Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" ОСОБА_3

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

про визнання дій протиправними та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

12.07.2017 Івано-Франківська міська рада звернулася до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Державного підприємства "Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" ОСОБА_3 про визнання протиправними дій при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесенню записів за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.07.2017 до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_4, ОСОБА_5.

01.08.2017 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду закрито провадження у даній адміністративній справі з тих підстав, що спір між сторонами належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 скасовано ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.08.2017 та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 призначено судовий розгляд по справі.

Після набрання чинності КАС України у новій редакції з 15.12.2017 розгляд справи згідно ухвали суду від 09.01.2018 проводився за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що державним реєстратором Державного підприємства "Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" ОСОБА_3 03.05.2017 було проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку площею 0,0815 га, кадастровий номер :04:002:0311, що знаходиться за адресою м.Івано-Франківськ, вул.Сонячна, 54, за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Відомості про право власності та державну реєстрацію внесені до Державного реєстру речових прав та прав на нерухоме майно. Підставою внесення запису є рішення державного реєстратора Державного підприємства "Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:35065134 від 05.05.2017. Вважає, що своїми діями та прийнятим рішеннями державний реєстратор порушив норми чинного законодавства у сфері проведення реєстрації речових прав на нерухоме майно. Зазначив, що згідно із законодавством для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування. Вказав, що підставою для вчинення реєстраційної дії був витяг з рішення Івано-Франківської міської ради за №93-ХLIX від 20.04.2010. Вказаним рішенням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю. Зазначив, що Івано-Франківська міська рада не приймала рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, передача вказаної земельної ділянки у спільну сумісну власність третіх осіб по справі не здійснювалась. Вважає, що в даному випадку мало місце подання для державної реєстрації права власності на земельну ділянку документів, які не відповідають вимогам, визначеним п.47 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а тому державним реєстратором мало бути прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності. З вказаних підстав просив позов задовольнити.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином. Його неявка без поважних причин не перешкоджає розгляду справи.

Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача проти позову заперечив. Зазначив, що рішення Івано-Франківської міської ради від 20.04.2010 за № 93-49 «Про передачу громадянам у власність та надання в користування земельних ділянок», яким надано дозвіл для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на землю громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є правовстановлюючим документом та не потребує погодження міської ради. Такий порядок передбачений постановами Кабінету Міністрів України №844 від 05.08.2009 та №1112 від 21.10.2009, яким регулюється питання спрощеної процедури безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 та наступних роках державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку. Крім того, вважає що даний позов необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки тут існує спір про право, а вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав повинні розглядатися разом із спором про право. З наведених підстав в задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача та представника третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 придбали по квартирі в будинку по вул.Сонячна,54 в м.Івано-Франківську у 1998 та 2008 році відповідно. Вказаний будинок знаходився на присадибній ділянці площею 875,40кв.м, що підтверджується схематичним планом технічної документації, датованої ще 1947 роком (а.с.73-74 т.2).

Для отримання вказаної ділянки у власність шляхом її безоплатної приватизації ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися із відповідними заявами до Івано-Франківської міської ради.

На підставі п.4.41 рішення Івано-Франківської міської ради від 20.04.2010 за № 93-XLIX «Про передачу громадянам у власність та надання в користування земельних ділянок» громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надано дозвіл для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на землю громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,0815 га на вул.Сонячна,54, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №844 від 05.08.2009 та постанови Кабінету Міністрів України №1112 від 21.10.2009 (а.с.11 т.1, а.с.79-95 т.2).

У 2010 році ПП «Галко-ІФ» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на вул.Сонячна,54 громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6

02.03.2017 державним кадастровим реєстратором ОСОБА_7 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер :04:002:0311 на таку земельну ділянку, що підтверджується витягом з ДЗК серії НВ-017.

03.05.2017 ОСОБА_5 подав заяву №22133939 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки (кадастровий номер :04:002:0311) на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.101-102 т.2).

05.05.2015 відповідач прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35065134, яким вирішив провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна сумісна на земельну ділянку, кадастровий номер :04:002:0311, за ОСОБА_5, податковий номер/серія, номер паспорта /СС624766; ОСОБА_6, податковий номер/серія, номер паспорта/СЕ376023 та відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на обєкт нерухомого майна (а.с.100 т.2).

Відтак, державний реєстратор Державного підприємства "Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" ОСОБА_3 03.05.2017 провів державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме: на земельну ділянку площею 0,0815 га, кадастровий номер :04:002:0311, що знаходиться за адресою м.Івано-Франківськ, вул.Сонячна, 54 за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. Вказане підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна :101, номер запису про право власності 20275021, дата та час державної реєстрації 03.05.2017, 20:37:17, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.12 т.1).

Підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно слугувало вказане вище рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35065134 від 05.05.2015.

Підставою виникнення права власності слугували: витяг з рішення Івано-Франківської міської ради від 20.04.2010 за № 93-XLIX; технічна документація із землеустрою, видана ПП «Галко-ІФ»; витяг з ДЗК серії НВ-017, виданий 02.03.2017 державним кадастровим реєстратором ОСОБА_7 (а.с.12 т.1).

Вважаючи дії державного реєстратора Державного підприємства "Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" ОСОБА_3 щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер:35065134 від 05.05.2017 та рішення про державну реєстрацію прав №35065134 від 05.05.2017 протиправними, оскільки державна реєстрація прав проведена за відсутності рішення Івано-Франківської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні даного спору суд виходив з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» N1952-IV від 01.07.2014 (далі Закон N1952-IV) (в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій та прийняття оскаржуваного рішення) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п'ятим цієї частини (абз.4 ч.5 ст.3 Закону N1952-IV).

Згідно із ст.4 Закону N1952-IV право власності підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону N1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

В ч.1 ст.9 Закону N1952-IV передбачено, що до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить, зокрема, забезпечення проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону N1952-IV державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч.1 ст.11 Закону N1952-IV).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону N1952-IV державна реєстрація прав проводиться у такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.2 ст.18 Закону N1952-IV).

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону N1952-IV заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об'єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно із ч.1 ст.21 Закону N1952-IV рішення державного реєстратора, витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав надаються в електронній та (за бажанням заявника) в паперовій формі.

В ч.1 ст.24 Закону N1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону N1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Згідно із ч.1 ст.27 Закону N1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

В ч.1 ст.28 Закону N1952-IV визначено, що рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав.

Відповідно до частин другої і десятої статті 18, частини першої статті 20, частин другої і третьої статті 32, частини третьої статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" прийнято постанову Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» N 1127 від 25.12.2015, якою затверджено, зокрема, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок №1127).

Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, обєкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (п.1 Порядку N 1127).

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком (п.40 Порядку N 1127) .

Відповідно до п.47 Порядку №1127 (в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій та прийняття оскаржуваного рішення) для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.

Викладеною вище нормою Порядку №1127 передбачено вичерпний перелік документів, що підлягають поданню у разі проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що саме по собі є імперативною вимогою.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що при здійсненні державної реєстрації речових прав на земельну ділянку державний реєстратор всупереч вимогам п.3 ч.1 ст.18, п.14 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.47 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку по вул.Сонячна,54 за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність.

Вказаними діями відповідач допустив порушення процедури проведення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку та в порушення вимог закону щодо подання заявником визначеного переліку документів прийняв оскаржуване рішення.

Стосовно доводів представника третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що відповідно до порядку спрощеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, визначеного постановою Кабміну №844 від 05.08.2009 та постановою Кабміну №1112 від 21.10.2009, не вимагається погодження технічної документації із землеустрою органом місцевого самоврядування, а тому державна реєстрації речових прав повинна здійснюватися на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 20.04.2010 за № 93-XLIX «Про передачу громадянам у власність та надання в користування земельних ділянок», яким гр.ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надано дозвіл для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на землю громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,0815 га на вул.Сонячна,54, та на підставі виготовленої технічної документації із землеустрою, суд зазначає наступне.

Так, в п.7 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України» N 844 від 05.08.2009 (в редакції, чинній на момент прийняття позивачем рішення №93 від 20.04.2010) визначено, що ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям разом з сільськими, селищними та міськими радами забезпечити, зокрема, у разі надходження від громадянина, який отримав у користування земельну ділянку до дня набрання чинності Земельним кодексом України (зокрема надану колгоспному двору), заяви про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку, але рішення про її безоплатну передачу у власність громадянина прийнято не було, невідкладно приймати рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку (виготовляється для громадян безоплатно, за рахунок коштів державного бюджету), з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 118 та в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України.

Даною постановою Кабміну затверджено Порядок безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки (далі Порядок №844), який визначає спрощену процедуру безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 та наступних роках державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів та ведення садівництва у розмірах, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, після прийняття рішення про передачу громадянам безоплатно у приватну власність земельних ділянок: 1) органами місцевого самоврядування до 1 січня 2002 р. - відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. N 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" та Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 р. N 561-XII (в редакції Закону України від 13 березня 1992 р. N 2196-XII); 2) органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з 1 січня 2002 р. - відповідно до статті 118 Земельного кодексу України (п.1 Порядку №844).

Відповідно до п.2 Порядку №844 для одержання державного акта на право власності на земельну ділянку громадянин або уповноважена ним особа подає сільському, селищному, міському голові або уповноваженій ним особі адресовану територіальному органові Держкомзему заяву про видачу такого акта. До заяви додається, серед іншого, копія рішення про передачу земельної ділянки у власність, прийнятого органом місцевого самоврядування чи районною держадміністрацією, а також у разі наявності - технічна документація із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку (далі - технічна документація), або проект відведення земельної ділянки, виготовлений та затверджений до 15 серпня 2009 року.

У п.3 вказаного Порядку №844 передбачено, що у разі відсутності рішення про передачу земельної ділянки у власність громадянина, який отримав її у користування до дня набрання чинності Земельним кодексом України (тобто до 01.01.2002 року), громадянин звертається із заявою про передачу йому у власність такої земельної ділянки до відповідного органу місцевого самоврядування, а стосовно такої земельної ділянки, отриманої у користування для ведення садівництва за межами населених пунктів, - до відповідної районної держадміністрації.

Відповідний орган місцевого самоврядування чи районна держадміністрація невідкладно приймає рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації (виготовляється для громадян безоплатно, за рахунок коштів державного бюджету) з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 118 та в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України.

Положення постанови Кабінету Міністрів України №1112 від 21.10.2009 року «Про додаткові заходи щодо безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки» узгоджуються із постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України» N 844 від 05.08.2009.

З урахуванням вимог п.3 Порядку N 844 у зв»язку з відсутністю у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішення про передачу їм земельної ділянки у власність, які отримали її у користування до дня набрання чинності Земельним кодексом України (тобто до 01.01.2002 року), вказані громадяни звернулися із заявою про передачу їм у власність такої земельної ділянки до Івано-Франківської міської ради.

Івано-Франківська міська рада 20.04.2010 року прийняла рішення № 93-XLIX, яким надала дозвіл на виготовлення технічної документації громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 В подальшому така технічна документація згідно з п.3 Порядку N 844 підлягала затвердженню органом місцевого самоврядування з наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 118 та в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України.

Так, ч.2 ст.118 Земельного кодексу України передбачає, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

А в п. «г» ч.1 ст.121 ЗК України визначено, що право громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах в розмірах не більше 0,10 гектара.

Однак, після розроблення технічної документації ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Івано-Франківська міська рада не приймала рішення про затвердження такої технічної документації та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Вказане не заперечується учасниками справи.

Крім того, судом встановлено, що треті особи у справі оскаржували незаконні дії Управління архітектури і містобудування м.Івано-Франківська щодо відмови у погодженні технічної документації на приватизацію земельної ділянки по вул.Сонячна,54, які постановою Івано-Франківського міського суду від 01.03.2011 року (справа №2-а-452/2011) визнано протиправними (а.с.89-90 т.1, 64-66 т.2). Вказане підтверджує те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подавали технічну документацію для погодження до відповідних органів відповідно до вимог ст.118 Земельного кодексу України, однак їм було відмовлено у такому погодженні.

При цьому суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України» N 844 від 05.08.2009 та постанова Кабінету Міністрів України №1112 від 21.10.2009 року «Про додаткові заходи щодо безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки» втратили чинність 23.01.2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України №3 від 13.01.2016 року, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час дії даних нормативних актів, які визначали порядок спрощеної процедури приватизації земельних ділянок, не оформили право власності на земельну ділянку, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення Земельного кодексу України, яким вругульовано порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

В п.20 Перехідних Положень Земельного кодексу України N 2768-III від 25.10.2001 (в редакції на момент вчинення реєстраційних дій та прийняття оскаржуваного рішення) установлено, що у разі, якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, формування земельної ділянки як обєкта цивільних прав, крім випадків, визначених статтею 79-1 цього Кодексу, здійснюється за такою технічною документацією.

Тобто, в даному випадку на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність формування земельної ділянки як обєкта цивільних прав, крім випадків, визначених статтею 79-1 цього Кодексу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розробленою до 01.01.2013 року.

При цьому, відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» N 3613-VI від 07.07.2011 (набрав чинності з 1 січня 2013 року) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

У разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» установлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.

При цьому відповідно до Закону україни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» N 497-VIII від 02.06.2015 у ряді статей Земельного кодексу України слова "технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право на земельну ділянку" замінено словами "документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)".

Системний аналіз вказаних норм вказує на те, що у випадку, який розглядається, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою, що в розумінні ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» N 3613-VI від 07.07.2011 означає внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

При цьому поняття «державна реєстрація земельної ділянки» не тотожна поняттю «державної реєстрації права власності на земельну ділянку».

З урахуванням наведеного, суд вважає помилковими доводи представника третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача про те, що на підставі п.20 Перехідних Положень Земельного кодексу України та 2 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» громадяни мають право здійснити реєстрацію прав власності на земельну ділянку на підставі технічної документації із землеустрою, яка була виготовлена до 01.01.2013 року, оскільки вказані норми стосуються державної реєстрації земельних ділянок на підставі технічної документації у Державному земельному кадастрі шляхом присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, а не стосуються державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Відтак, порядок набуття права власності на земельну ділянку визначений Земельним кодексом України, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Згідно із ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України).

Згідно із ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури (ч.2 ст.186-1 ЗК України).

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобовязані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч.5 ст.186-1 ЗК України).

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження (ч.8 ст.186-1 ЗК України).

Відповідно до ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 ЗК України).

Наведені вище норми вказують на те, що орган місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розроблення технічної документації, після її погодження відповідними органами приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Як встановлено судом, такого рішення Івано-Франківська міська рада стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не приймала.

Оцінюючи твердження представника третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача про те, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України (в редакції з 15.12.2017) суди розглядають в порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду у місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Поданий Івано-Франківською міською радою 14.08.2017 року до Івано-Франківського міського суду позов в порядку цивільного судочинства після винесення 01.08.2017 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвали про закриття провадження у справі, що розглядається, звернутий до державного реєстратора ДП Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з вимогою про скасування рішення державного реєстратора ДП Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав №35065134 від 05.05.2017.

В гл.29 ЦК України визначено способи захисту права власності шляхом звернення власника до суду з вимогами: про заборону вчинення особою дій, які можуть порушити його право; про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; про витребування майна від особи, яка незаконно заволоділа ним; про витребування майна від добросовісного набувача; про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном; про визнання права власності; про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності тощо.

З огляду на наведене, поданий до Івано-Франківського міського суду позов (справа №344/10390/17), на підставі якого судом відкрито провадження у справі, не свідчить про наявність спору щодо майна (земельної ділянки), разом з яким повинні розглядатися також вимоги щодо реєстрації такого майна, інших реєстраційних дій, які є похідними від спору щодо такого майна в розумінні ч.1 ст.19 ЦПК України. У вказаній справі заявлена тільки одна вимога, яка стосується оскарження рішення про державну реєстрацію майна, яка не є похідною від спору про таке майно, оскільки вимога про майно взагалі не заявлена.

При цьому суд зазначає про відсутність підстав для залишення без розгляду позову в адміністративній справі, що розглядається, у зв»язку з наявністю в Івано-Франківському міському суді справи між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки адміністративний позов подано до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 12.07.2017, тобто раніше, ніж позов, поданий до Івано-Франківського міського суду (14.08.2017). Суд враховує і те, що позивачем в судовому засіданні як доказ надано клопотання про залишення без розгляду позову у справі №344/10390/17, що розглядається Івано-Франківським міським судом, у зв»язку із розглядом справи між тими є сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в Івано-Франківському окружному адміністративному суді ( справа №809/1018/17) (а.с. 107 т.2).

Крім того, судом апеляційної інстанції під час скасування ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.08.2017 про закриття провадження у справі зроблено висновок, що даний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловлену у постанові від 25.04.2017 року (справа №21-3197а16), згідно якої у разі, якщо позовні вимоги грунтуються на протиправності дій державного реєстратора як субєкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, у звязку з недотриманням ним вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо прийняття рішення за відсутності встановлених законодавством документів, то у такій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як субєкт владних повноважень.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність дій державного реєстратора ДП Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою ОСОБА_3 щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35065134 від 05.05.2017 та внесення записів за даними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відсутності документів, визначених п.47 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування. А тому підлягає скасуванню і рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35065134 від 05.05.2017, на земельну ділянку, що знаходиться за адресою м.Івано-Франківськ, вул.Сонячна, 54 (площею 0,0815 га, кадастровий номер :04:002:0311) за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі спільної сумісної власності.

При цьому суд зазначає, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2017 (справа №809/855/17), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017, зобов»язано державного реєстратора ДП Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою ОСОБА_3 відновити запис про право власності №20275021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на земельну ділянку за реєстраційним №101, кадастровий №:04:002:0311 за адресою м.Івано-Франківськ, вул.Сонячна, земельна ділянка №54, оскільки відповідач протиправно 01.06.2017 вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на земельну ділянку без прийняття відповідного рішення, що є порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.20-32 т.2).

На момент розгляду справи, яка розглядається, вказані вище рішення судів набрали законної сили, однак відповідачем в добровільному порядку не виконані, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6А не звертались до органів виконавчої служби про примусове виконання цих рішень. Вказане, однак, не перешкоджає суду скасувати оскаржуване рішення.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенню позову суб»єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб»єкта владних повноважень, пов»язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії державного реєстратора Державного підприємства «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_3 щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35065134 від 05.05.2017 та внесення записів за даними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Скасувати рішення державного реєстратора Державного підприємства «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35065134 від 05.05.2017, на земельну ділянку, що знаходиться за адресою м.Івано-Франківськ, вул.Сонячна, 54 (площею 0,0815 га, кадастровий номер :04:002:0311) за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі спільної сумісної власності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Івано-Франківська міська рада () вул. Михайла Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76000.

Державний реєстратор Державного підприємства «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_3 ( ) вул. Сахарова, 34, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76014.

ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія СС №624766, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) с.Студінка, Калуський район, Івано-Франківська область, 77334.

ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СЕ №376023, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) АДРЕСА_1, 76018.

Суддя Лучко О.О.

Рішення складене в повному обсязі 06 лютого 2018 р.