Справа № П/811/205/14
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2018 м. Київ
К/9901/1490/18

К/9901/1491/18

№П/811/205/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стародуба О.П.,

суддів - Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Онуфріївського районного центру зайнятості на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015р. та ОСОБА_2 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.03.2014р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015р. у справі за позовом Онуфріївського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення допомоги по безробіттю,

встановив:

У жовтні 2010 року Онуфріївський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом в якому, просив стягнути з відповідача допомогу по безробіттю та заробітну плату за участь в громадських оплачуваних роботах в сумі 7351,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач був зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 29.04.2004 р., перебував на обліку позивача як безробітний та про факт реєстрації його як фізичної особи - підприємця центр зайнятості не повідомив. Відповідач незаконно отримав допомогу по безробіттю на загальну суму 5 647 грн. 10 коп. за період з 05.12.2008 р. по 23.12.2009 р., а також заробітну плату за участь у громадських оплачуваних роботах по благоустрою Онуфріївського дендропарку за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття в період

з серпня 2009 року по жовтень 2009 року у сумі 1704 грн. 58 коп.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.03.2014р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Онуфріївського районного центру зайнятості допомогу по безробіттю та заробітну плату за участь в громадських оплачуваних роботах в сумі 7 351 грн. 68 коп.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015р., скасовано постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.03.2014 р. в частині стягнення заробітної плати за участь в громадських оплачуваних роботах в сумі 1704,58 грн., в задоволенні позову в цій частині відмовлено. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився ОСОБА_2, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 7351,68 грн. і частково рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення 5647,10 грн. та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2007р. у справі № 5/81 було припинено його підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця.

Крім того, з рішенням суду апеляційної інстанції не погодився Онуфріївський районний центр зайнятості, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивач просить змінити рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що відповідач відносився до категорії зайнятого населення як фізична особа - приватний підприємець, що самостійно забезпечує себе роботою, і не мав права на набуття статусу безробітного, на допомоги по безробіттю, та на участь у оплачуваних громадських роботах, що фінансується за рахунок коштів фонду.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційні скарги в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 12.12.2008р. відповідачем було подано позивачеві заяву про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю (а.с.8). В поданій до позивача заяві відповідачем зазначено, що він не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності.

За період перебування на обліку у позивача відповідачеві було нараховано та виплачено допомогу по безробіттю в сумі 5647,1 грн.( а.с.14)

Крім того, відповідач направлявся на громадські оплачувані роботи по благоустрою Онуфріївського дендропарку за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття в період з серпня 2009 року по жовтень 2009 року (направлення № 002021 від 11.08.2009р.), сума яких склала 1704,58 грн. (а.с.20).

За наслідками проведеної 18.06.2010р. звірки позивача з даними Держкомпідприємництва встановлено, що відповідач з 29.04.2004р. зареєстрований як фізична особа-підприємець, що позбавляло відповідача права на отримання допомоги по безробіттю. Позивачем 04.07.2010р. видано наказ № 01-09-29 «Про повернення допомоги по безробіттю» у сумі 7351,68 грн., виплаченої відповідачу (а.с14).

Вирішуючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що справа, яка розглядається, є справою адміністративної юрисдикції.

Проте такий висновок не можна визнати обґрунтованим виходячи з наступних мотивів.

Так відповідно до частини 2 статті 4 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини 1 статті 17 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень управлінських функцій а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно положень частини 4 статті 50 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 4 статті 21 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Судами встановлено, що спір у даній справі виник з приводу стягнення з відповідача нарахованої та виплаченої допомоги по безробіттю та заробітної плати за участь в громадських оплачуваних роботах за рахунок Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, а спірні правовідносини не пов'язані з виконанням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року (справа № 21-1884а15)

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій помилково вирішили справу за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю відповідача, а тому прийняті судові рішення у справі не можна визнати законними.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 343, 354, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги Онуфріївського районного центру зайнятості та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.03.2014р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015р. у даній справі скасувати і провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук