Справа № 758/12135/17
Суддя: Васильченко О. В.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмову призначити пенсію за вислугу років, зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмову призначити їй пенсію за вислугу років, зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 01.08.2017.

Вимоги позовної заяви мотивує тим, що 15.08.2017 звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, однак за результатами розгляду її заяви у призначенні пенсії будо відмовлено.

Вказує, що відмова відповідача ґрунтувалась на тому, що право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку мають прокурори і слідчі за наявності на день звернення вислуги років особам, які звернулися з 01.01.2016 по 30.09.2017 - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років. Водночас, відповідно до наданих документів, страховий стаж позивача становить 22 роки, 7 місяців 8 днів, стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури починається з 01.09.1992 по 30.06.1997 (навчання в університеті на денній формі навчання), а з 24.04.1997 працею в органах прокуратури.

Посилаючись на незаконність такої відмови відповідача, а також з огляду на те, що відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 вона має право на отримання пенсійного забезпечення у розмірі 90% від суми місячного заробітку, звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 15.08.2017;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити їй пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 02.08.2017, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяці роботи без обмежень її максимального розміру у грошовому вимірі.

Ухвалою від 22.09.2017 у даній справі було відкрите скорочене провадження.

До суду надійшли письмові заперечення на позовні вимоги, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 просить здійснити призначення їй пенсії на підставі норми ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 26.07.2001, тоді як станом на день звернення із заявою про призначення пенсії, дана норма у наведеній позивачем редакції втратила чинність. Крім того, станом на час звернення із заявою при призначення пенсії, позивач не мала достатнього стажу по вислузі років, а тому не набула права на отримання пенсії.

Дослідивши матеріали справи, прихожу до висновку про достатність повідомлених позивачем та відповідачем обставин справи для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Так, з копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона:

З 01.09.1992 по 26.06.1997 рр. була студенткою Національної юридичної академії України ім.. Я.Мудрого;

З 24.04.1997 призначена на посаду стажиста Київської природоохоронної прокуратури;

З 12.05.1997 призначена стажистом прокуратури Подільського району;

22.02.1998 призначена стажистом на вакантну посаду помічника прокурора;

18.05.1998 призначена помічником прокурора Подільського району;

20.03.2000 призначена прокурором відділу нагляду за додержанням законів про права неповнолітніх прокуратури міста Києва;

30.03.2000 призначена начальником відділу нагляду за додержанням законів про права неповнолітніх прокуратури міста Києва;

10.12.2001 відряджена для подальшого проходження служби в розпорядження Адміністрації Президента України із залишенням в кадрах органів прокуратури міста Києва;

11.12.2001 призначена на посаду головного консультанта відділу по роботі правоохоронних органів управління з питань діяльності правоохоронних органів ГУ з питань діяльності військових формувань та правоохоронних органів в порядку переведення;

29.01.2002 переведена на посаду заступника завідувача відділу по зв'язках з Вищою радою юстиції, судами, органами юстиції управління з питань діяльності правоохоронних органів Головного управління;

04.07.2002 призначена завідувачем відділу по зв'язкам з органами прокуратури та юстиції управління з питань судової реформи;

03.11.2003 призначена на посаду завідувача відділу по зв'язках з органами прокуратури управління з питань судової реформи;

11.05.2005 звільнена із займаної посади;

12.05.2005 призначена старшим прокурором відділу статистичної інформації та аналітичної роботи Генеральної прокуратури України;

14.05.2007 призначена старшим прокурором відділу статистичної інформації та аналітичної роботи Генеральної прокуратури України;

12.06.2007 призначена старшим прокурором у вказаному відділі;

08.09.2010 переведена заступником начальника відділу захисту прав і свобод неповнолітніх;

22.03.2011 переведена заступником начальника вказаного відділу;

12.09.2012 призначена заступником начальника вказаного відділу;

29.03.2013 призначена заступником начальника відділу нагляду за додержанням і застосуванням законів про права дітей управління нагляду за додержанням законів щодо охорони дитинства;

21.07.2014 призначена старшим прокурором відділу організації роботи і контролю виконання управління організації та правового забезпечення;

21.11.2014 призначена старшим прокурором відділу;

25.12.2014 призначена заступником начальника відділу;

12.06.2015 призначена начальником відділу;

13.04.2017 призначена начальником відділу організації роботи і контролю виконання управління організаційно-контрольної діяльності Департаменту забезпечення діяльності керівництва.

02.08.2017 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років.

Листом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 46868/03 від 15.05.2017 ОСОБА_1 повідомлено про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років. У такій відмові відповідач посилався на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII, відповідно до якого у разі неприйняття до 01.06.2015 Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, серед іншого, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 20).

Така відмова відповідача стала підставою для звернення до суду з даним позовом.

При постановленні судового рішення суд виходить з наступного.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися на момент призначення позивача на роботу в органи прокуратури (14.11.2000) статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII.

Частиною 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до частини 5 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно цією статтею зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана вiдпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Таким чином, на момент призначення позивача на посаду в органи прокуратури, гарантія його соціальної захищеності полягала в тому, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно цією статтею, повинен був зараховуватися час роботи позивача на прокурорських посадах та на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Таким чином, прийшовши на службу до органів прокуратури у 1997 році, позивач набула право виходу на пенсію після набуття нею стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і начальницького складу органів внутрішніх справ, незалежно від віку.

На час звернення позивача із заявою про призначення їй пенсії, діє Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, статтею 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), з 20 до 22 років 6 місяців, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги позивача знайшли своє доведення за матеріалами справи, а відтак такі вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 90, 242, 243, 246, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 з 02 серпня 2017 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 з 02 серпня 2017 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяці роботи.

Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень КАС України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Суддя О. В. Васильченко