Справа № 826/22177/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Ключковича В.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача - Данилко О.І.,

представника відповідача - Сірик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергосервіс» до Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.06.2015 № та від 10.06.2015 №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ставить питання про скасування зазначеної постанови місцевого адміністративного суду та прийняття нової постанови - про відмову у задоволенні позову.

До Київського апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, зареєстрований 04.01.2017 за вх. №367, у якому він зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства. Позивач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року - без змін.

У судовому засіданні 01 лютого 2018 року представник відповідача апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив наступні обставини, які учасниками процесу не оскаржуються.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податку на додану вартість товариством з обмеженою відповідальністю "Теплоенергосервіс", за результатами якої складено акт перевірки від 10.06.2015 №32/26-55-15-06.

Згідно із висновками акта, встановлено порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки від 10.06.2015 №32/26-55-15-06 відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення від 10.06.2015 №, яким позивачу визначено суму штрафу у розмірі 10% - 198,80 грн. та від 10.06.2015 №, яким позивачу визначено суму штрафу у розмірі 20% - 9 643,17 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення незаконними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд попередньої інстанції прийшов до висновку, що своєчасне подання платником податків платіжного доручення про сплату податкового зобов'язання до банку звільняє таку особу від відповідальності у випадку несвоєчасного перерахування банківською установою коштів до бюджету.

Апелянт, порушуючи питання про скасування цього рішення, обґрунтовує свої доводи тим, що висновки акта перевірки є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення правомірним.

За правилами частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення місцевого адміністративного суду, зазначає наступне.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Приписи п. п. 49.1, 49.2 ст. 49 ПК України визначають, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює 49.18.1. календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п. 49.20 ст. 49 Податкового кодексу України якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Граничні строки подання податкової декларації можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені цим Кодексом.

Відповідно до абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому згідно ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року від 17.01.2015 нарахована сума 46337,00 грн., згідно податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року від 15.02.2015 нарахована сума 1988,00 грн., згідно податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року від 16.03.2015 нарахована сума 14308,00 грн.

Сума у розмірі 46337,0 грн. була оплачена своєчасно платіжним дорученням від 17.01.2015 №1179, що підтверджується відміткою банку на платіжному дорученні, однак з вини банку платіж не було проведено, оскільки 12.02.2015 правлінням Національного банку України винесено постанову №96 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Енергобанк" до категорії неплатоспроможних".

Із картки особового рахунку позивача вбачається, що у зв'язку із не проведенням банком платежу по зарахуванню податку на додану вартість за грудень 2014 року, у позивача станом на 30.01.2015 обліковується недоїмка із податку на додану вартість за декларацією від 17.01.2015.

В подальшому, податок на додану вартість у розмірі 1988,00 грн., який визначений податковою декларацією від 15.02.2015 був сплачений 26.02.2015, що підтверджується платіжним дорученням від 26.02.2015 №42, а податок на додану вартість у розмірі 14308,00 грн., який визначений податковою декларацією від 16.03.2015 був сплачений 24.03.2013, що підтверджується платіжним дорученням від 23.03.2015 №93.

Проте, відповідні суми податку на додану вартість були зараховані в рахунок погашення заборгованості, що обліковувалась за позивачем станом на 30.01.2015 у зв'язку із обставинами, наведеними вище.

Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до п. 129.6 ст. 129 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Системний аналіз свідчить, що виконання платником обов'язку з перерахуванню в бюджет суми зобов'язання, а отже його сплата, пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.09.2014 року у справі № 810/5307/13-а.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що подання платником до банківської установи платіжного документа у межах граничного строку сплати податкових зобов'язань свідчить про своєчасність виконання грошових зобов'язань зі сплати податку. А тому, враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає обґрунтованою позицію Окружного адміністративного суду м. Києва про необхідність скасування податкового повідомлення-рішення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, водночас, відповідачем не доведено підстав для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 329 КАС, Київський апеляційний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергосервіс» до Державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяВ.Ю. Ключкович

Повне судове рішення складено 05.02.2018