Справа № 815/398/18
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2018-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/398/18
УХВАЛА

02 лютого 2018 року місто ОСОБА_1

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стеценко О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_2 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про визнання дій неправомірними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 (65086, АДРЕСА_1) до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області (65102, м. Одеса, вул. 1 сортувальна, 36-г) про визнання дій головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54748826 від 25.09.2017 року, постанови про стягнення виконавчого збору ВП №54748826 від 26.12.2017 року, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55611702 від 23.01.2018 року неправомірними; скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54748826 від 25.09.2017 року, постанови про стягнення виконавчого збору ВП №54748826 від 26.12.2017 року, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55611702 від 23.01.2018 року, винесені головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Територіального управління юстиції в Одеські області ОСОБА_3.

Згідно п. 1, 3, 4, 5, 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.1-3 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд визнати дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54748826 від 25.09.2017 року, постанови про стягнення виконавчого збору ВП №54748826 від 26.12.2017 року, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55611702 від 23.01.2018 року неправомірними; скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54748826 від 25.09.2017 року, постанови про стягнення виконавчого збору ВП №54748826 від 26.12.2017 року, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55611702 від 23.01.2018 року, винесені головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Територіального управління юстиції в Одеські області ОСОБА_3.

Відповідно до частини 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, Суворовським районним судом міста ОСОБА_1 було видано виконавчий лист №523/3258/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» суми боргу в загальному розмірі 74703 швейцарських франків 60 сантимів.

На підставі зазначеного виконавчого листа 25.09.2017 року було відкрито виконавче провадження ВП №54748826. У рамках вищезазначеного виконавчого провадження була винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП №54748826 від 26.12.2017 року. Для стягнення виконавчого збору згідно постанови про стягнення виконавчого збору від 26.12.2017 року було відкрито виконавче провадження ВП №55611702 від 23.01.2018 року.

На підставі ч. 1 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

При цьому до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також їх представники за законом чи договором.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Крім того, в абз. 6 п. 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 (зі змінами) Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, зазначено, що до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

ОСОБА_2 є боржником (стороною) у виконавчому провадженні ВП№54748826 по примусовому виконанню виконавчого листа №523/3258/14-ц, виданого Суворовським районним судом міста ОСОБА_1, а відтак саме цей суд, який виніс рішення у порядку цивільного судочинства та видав виконавчий лист, здійснює контроль за його виконанням, в тому числі контроль за правомірністю дій чи рішень державного виконавця щодо притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду. Виходячи з наведеного, даний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, оскільки підставою звернення позивача до суду з зазначеними позовними вимогами, є результат проведення виконавчих дій з виконання рішення суду по цивільній справі, то позивач, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України, має право на звернення з вказаним позовом до Суворовського районного суду м. Одеси.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов'язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 3 ст. 3 вказаного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність до правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього ж Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року зазначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право на захист судом прав юридичних та фізичних осіб, встановлює юридичні гарантії його реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-яким, не забороненим законом способом. Кожна особа має право вільно обрати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі і судовий захист. Субєкти правовідносин мають право на звернення до суду для захисту своїх прав та інтересів. Право на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Одночасно суд роз'яснює, що позивач не позбавлений можливості звернутися з тих самих підстав до Суворовського районного суду м. Одеси у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 256, 287, 294 КАС України, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про визнання дій неправомірними та скасування постанов відмовити.

Роз'яснити позивачу право на звернення з відповідним позовом на загальних підставах в порядку цивільного процесуального судочинства України до суду, який видав виконавчий документ. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня складення її повного тексту. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Стеценко О.О.