Справа № 821/741/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/741/17

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області № від 18.08.2015 року про збільшення ОСОБА_2 суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму основного платежу 18 494 грн. 14 коп. та за штрафними санкціями 4 623 грн. 54 коп..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки податкової інспекції про те, що анулювання заборгованості за кредитним договором є отриманням позивачем додаткового блага, є неправомірними, і не відповідають дійсним обставинам справи. Позивач вважає, що позичальником було повернуто суму боргу таку ж, яка була отримана в якості кредиту, тому до збільшення загального майнового стану це не призвело. Відповідачем не з'ясовано, чи є сума, прощена кредитором в особі ТОВ АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2, сумою основного боргу за кредитом, або сумою прощених відсотків чи пені. Також податковою інспекцією не з'ясовано, чи є прощена сума розміром різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, відповідно до п. 8 підрозділу 1 Перехідних положень ПК України, та не враховано, що така сума не вважається додатковим благом платника податку та не оподатковується податком на доходи фізичних осіб. Оскільки оскаржуване податкове повідомлення - рішення позивач поштою не отримував, про його винесення стало відомо тільки 20.04.2017 року при знайомленні з матеріалами адміністративної справи № 821/101/17.

Представник відповідача, заперечував проти позову, надавши заперечення, в яких зазначив, що у зв'язку з ненаданням платником податків документів на запит ДПІ, керуючись пп. 78.1.1, 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПКУ, прийнято наказ № 542 від 12.06.2015 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача. За результатами перевірки складено акт №284/21-03-17-03 від 25.06.2015, яким зафіксовано порушення абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на суму 18 494,14 грн.. Перевіркою встановлено, що платник податків ОСОБА_2 у 2013 році отримав дохід у вигляді додаткового блага, а саме: анулювання (прощення) боргу банківською установою в сумі 112 837 грн. 32 коп. Тому ОСОБА_2 повинен був самостійно сплатити податок з таких доходів і відобразити їх у річній податковій декларації з урахуванням вимог п.п. «д» п.п. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164 ПКУ. Проте, позивач в декларації про майновий стан і доходи платника податків не відобразив отримання доходу від прощеної суми боргу за кредитним договором, податок з доходу не сплатив.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та прийняття нової постанови про задоволення позову, в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення при розгляді справи. Свою апеляційну скаргу апелянт обґрунтовує тим, що судом не враховано практику Верховного Суду України у відповідність з якою, в силу вимог статті 244-2 КАС України підлягає застосуванню судова практика. Більш того, судом першої інстанції не з'ясовано, чи є сума, прощена кредитором, розміром між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, відповідно до п.8 підрозділу 1 Перехідних положень ПК України, та не враховано, що така сума не вважається додатковим благом платника податку та не оподатковується ПДФО та ВЗ.

Згідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, проте про розгляд справи були належним чином повідомлені.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

17.07.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та фізичною особою ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 277-023/ФКВ-08, відповідно до п.п. 1.1 якого Банк зобов'язується надати позичальникові, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 25 000 доларів США, та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Листом від 02.11.2010 року за вих. №11-415075 ОСОБА_2 було повідомлено ПАТ «Дельта Банк» про заміну кредитора в зобов'язаннях з 01.07.2010 року.

Позивач стверджує про те, що ним погашено заборгованість у загальному розмірі 15 500 доларів США, що дорівнює 123 845 грн..

Довідкою від 21.01.2013 року за вих. №05-1143597 ОСОБА_2 повідомлено про припинення дії кредитного договору з 21.01.2013 року, укладеного між ним та ПАТ «Дельта Банк» 23.06.2011 року, у зв'язку з повним виконанням позичальником зобов'язань перед кредитором.

ПАТ «Дельта Банк» надало до Міністерства доходів і зборів податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ) за 2013 рік, в якому показало виплату доходу ОСОБА_2 в сумі 112 837 грн. 32 коп. за ознакою доходу 126 (дохід, отриманий платником податку як додаткове благо) без утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб.

Також ПАТ «Дельта Банк» надало відповідачу копію додаткового договору № 1 від 21.01.2013 року до кредитного договору, з якого вбачається прощення (анулювання) боргу на суму 112 837 грн. 32 коп.. Примірник додаткового договору позивач отримав, про що свідчить його підпис на договорі.

Листом від 21.02.2014 року № 1818/10/21-03-17.1-22 відповідач надіслав запит ФОП ОСОБА_2 про надання копій документів стосовно вказаного доходу, але рекомендований лист повернутий за закінченням терміну зберігання.

Наказом ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області № 542 від 12.06.2015 року призначена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 з питань отримання доходу (додаткового блага) у вигляді суми боргу анульованого кредитором за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року. Наказ та повідомлення від 12.06.2015 року № 306/21-03-17-03 про проведення перевірки було надіслано рекомендованим листом на адресу позивача, повернуто поштою за закінченням терміну зберігання.

З 12.06.2015 року по 18.06.2015 року відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань отримання додаткового блага у вигляді суми боргу анульованого кредитором за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, складено акт №284/21-03-17-03 від 25.06.2015 року, яким зафіксовано порушення абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на суму 23 117,68 грн.. В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_2 була подана декларація про доходи за 2013 рік своєчасно 23.01.2014 року, разом з тим в декларації позивач не задекларував, не нарахував та не перерахував до бюджету податок на отриманий дохід у вигляді додаткового блага.

На підставі акта перевірки позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18.08.2015 року, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 23 117,68 грн. (в тому числі за основним платежем - 18494,14 грн., за штрафними санкціями - 4623,54 грн.).

Позивач не згодний з податковим повідомленням-рішенням, тому звернувся до суду за даним позовом.

Залишаючи без задоволення адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день прощення боргу за кредитним договором редакція п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України передбачала що додатковим благом (доходом), тобто отриманим доходом, що підлягає оподаткуванню, є як основна сума кредиту, так і нараховані проценти та пеня, тобто в цій нормі вказувалось про борг в цілому, про загальну суму фінансових зобов'язань, що підлягають погашенню боржником, незалежно від підстави їх виникнення.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 Податкового кодексу України є вичерпним.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що відповідачем, під час прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення не врахований правовий статус прощеної заборгованості за кредитом позивача, адже вказана сума може включати, як тіло кредиту, так і відсотки, що відповідно зумовлює настання для позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносин.

Слід зазначити, що ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2017 року та від 20.12.2017 року зобов'язувалось, ПАТ «Дельта Банк» надати до суду апеляційної інстанції детальний розрахунок анульованої банком кредитної заборгованості, а саме вказати інформацію про загальну суму прощеного боргу, прощеної суми тіла кредиту, прощеної суми процентів, прощеної суми пені та інших платежів, з яких виходив податковий орган при винесенні податкового повідомлення-рішення.

Однак, станом на день постановлення означеної постанови відповідна інформація на адресу суду не надана.

Так, за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, зокрема в частині прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення без розмежування сум основного боргу та сум анульованої (прощеної) кредиторської заборгованості, що суттєво впливає на розмір нарахувань податку на доходи фізичних осіб відповідно до приписів чинного законодавства, що є підставою для скасування оскаржуваного повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного, є помилковими посилання відповідача на положення абз. д) пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.

Той факт, що банком при наданні податкового розрахунку до фіскальної служби, не були враховані положення пункту 8 підрозділу 1 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, не впливає на податкові обов'язки позивача. При проведенні перевірки позивачем надавались відповідні документи, з яких відповідач мав можливість встановити розмір доходу позивача та застосувати п.8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПКУ до правовідносин з банком з приводу прощення суми основного боргу за кредитним договором та сплати податків за її отримання.

Європейський суд з прав людини висловив позицію у справі «Щокін проти України» (рішення від 14.10.2010), у якій прийшов до висновку, що «…перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (<…>), № 26449/95, пункт 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У зв'язку з цим суд не може не помітити вимогу підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року, який передбачав, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків національні органи були зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків.»

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325; 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити, постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року скасувати, прийняти у справі нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області № від 18.08.2015 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян