Справа № 813/3622/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12082/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бадер Україна" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року, прийняту суддею Мартинюком В.Я. у м.Львові о 14:25, повний текст якої складений 10 листопада 2017 року, у справі №813/3622/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бадер Україна" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2017 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Бадер Україна" звернувся до суду із позовом до відповідача Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, у якому просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення № від 17.07.2017, № НОМЕР_1 від 17.07.2017, № від 17.07.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в ході позапланової виїзної перевірки ТзОВ "Бадер Україна" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України при проведенні господарських операцій з ПП «Секюріті Профі» за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 податковим органом зроблено необґрунтовані висновки про порушення податкового законодавства, про що складено акт. На думку позивача, прийняті на підставі цього акта спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Позивач вказує, що належно оформлені між товариством та його контрагентом ПП «Секюріті Профі» первинні документи є достатньою законною підставою для відображення в бухгалтерському та податковому обліку підприємства операцій з отримання товарів, робіт, послуг. Зазначені первинні документи повністю відповідають вимогам до первинних документів, визначеним п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На думку позивача, порушення контрагентом певних правил оподаткування не може бути підставою для висновку про укладення угоди з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства. Також зауважує, що на момент здійснення господарських операцій продавці - ПП «Секюріті Профі» знаходилось в Єдиному державному реєстрі, мали свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість, тому віднесення товариством до податкового кредиту сум податку на додану вартість за такими операціями є законним та обґрунтованим.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що вироком Сихівського районного суду від 19.04.2017 у справі №464/2507/17 директора ПП «Секюріті Профі» ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.1 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво, тобто створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона). Зі змісту вказаного вироку суду слідує, що ОСОБА_1 визнав вину щодо надання податкової вигоди для підприємств реального сектору економіки з метою мінімізації ними податкових зобовязань, в тому числі ТзОВ «Бадер Україна».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що господарські операції з ПП «Секюріті Профі» не мали реального характеру та не створюють жодних правових наслідків, в тому числі не дають права на формування податкового кредиту та валових витрат за наслідками таких операцій. З врахуванням того, що в процесі судового розгляду не підтверджено реальність здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом ПП «Секюріті Профі», правомірним є висновок контролюючого органу про зниження податку на прибуток на загальну суму 66,00 грн та завищення від»ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 1833,33 грн за березень 2016 року, нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та, як наслідок, правомірно прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі Закон №996-XIV) визначено, що господарська операція це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно із положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст. 9 вказаного Закону бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні містити встановлені обов'язкові реквізити.

Порядок створення, прийняття і відображення в бухгалтерському обліку первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі Положення №88).

В розумінні п.2.1 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV, яка кореспондує п. 2.4 Положення №88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як наслідок, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі направлень від 01.06.2017 №151 та №152 з 01.06.2017 по 22.06.2017 відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України при проведенні господарських операцій з ПП «Секюріті Профі» за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 відповідно до пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст. 70, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78, п. 82.2 ст.82 Податкового кодексу України № 2755-VI (із змінами і доповненнями), на виконання ухвали про надання дозволу на проведення позапланової документальної перевірки слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова Мички Б.Р. по справі №464/2416/17 від 12.04.2017 пр.№1-кс/464/676/17 на підставі наказу Офісу ВПП ДФС від 30.05.2017 №1205. За результатами проведеної перевірки складено акт № 5/112/28-10-48-17/33909724 від 30.06.2017.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- п.6, п.7, п.п.10-15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 за №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, що призвело до зниження податку на прибуток на загальну суму 66,00 грн та завищення від»ємного значення на 367,00 грн, в тому числі за 2016 рік 183 грн, за І квартал 2017 367,00 грн (в тому числі збитки 2016 -183 грн);

- пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до завищення від»ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 1833,33 грн за березень 2016 року.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

-№ від 17.07.2017, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов»язання за платежем податок на прибуток в розмірі 99,00 грн, в тому числі, за основним платежем - 66,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями -33,00 грн;

-№, яким платнику податків зменшено суму від»ємного значення об»єкта оподаткування з податку на прибуток в розмірі 367,00 грн;

-№, яким платнику податків зменшено суму від»ємного значення суми податку на додану вартість на 1833,33 грн.

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, рішенням якої від 29 вересня 2017 року 21828/6/99-99-11-01-02-25 оскаржувані податкові повідомлення залишено без змін, а скаргу ТзОВ "Бадер Україна" без задоволення.

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 17.07.2017, № НОМЕР_1 від 17.07.2017, № від 17.07.2017 протиправними, звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Зі змісту акту перевірки слідує, що контролюючим органом встановлено відсутність підтвердження фактичного придбання робіт (послуг) у ПП «Секюріті Профі», їх зв'язок з провадженням господарської діяльності платника податку та відсутність підстав для включення вартості даних ТМЦ без підтвердження відповідними, складеними згідно чинного законодавства, первинними документами до складу витрат.

В розумінні пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої. (При цьому, сформульоване в ГК України визначення господарської діяльності є загальним і має застосовуватися в усіх випадках, а визначення, наведене в ПК України, - лише у сфері дії цього Закону з урахуванням загального визначення).

Оціюючи податкові наслідки господарських операцій слід перевіряти дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв'язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно п. 44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У статті 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Зокрема, згідно із пунктом 198.1 цієї статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (абзац.1 п.198.6 ст.198 ПК України).

Пунктом 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Податкова вигода може визнаватись необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру).

Водночас відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

В розумінні п.135.1 ст.135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Так, згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для формування податкового кредиту та валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

В межах спірних правовідносин дослідженню підлягають обставини щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту та валових витрат при проведенні господарських операцій ТзОВ «Бадер Україна» із субєктом господарювання ПП «Секюріті Профі».

Із наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що згідно умов укладеного між ТзОВ «Бадер Україна» (замовник) та ПП «Секюріті Профі» (підрядник) договору підряду за №078/02 від 03.02.2016 підрядник зобов»язується за завданням та за кошти замовника власними силами і засобами, на свій ризик виконати роботи по ремонту свердловини із встановленням фільтрової колони щодо об»єкту на території ТзОВ «Бадер Україна» за адресою Львівська область, м.Городок, вул.Заводська, 5 (а.с. 41-43).

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем на розгляд суду надано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000003 та податкову накладну від 03.02.2016 №4, відповідно до яких загальна вартість робіт (послуг) роботи по ремонту свердловини становить 11000,00 грн (вартість робіт - 9166,67 грн (сума без ПДВ); ПДВ 20% - 1833,33 грн) (а.с.44-45).

Водночас на підтвердження правомірності винесення оскаржуваних повідомлень-рішень відповідач покликається на обставини, встановлені вироком Сихівського районного суду від 19.04.2017 у справі №464/2507/17, яким директора ПП «Секюріті Профі» ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво, тобто створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона).

Так, із вироку суду встановлено, що ОСОБА_1, переслідуючи мету на здійснення фіктивного підприємництва, 01 лютого 2016 року здійснив реєстрацію та призначив себе директором і головним бухгалтером юридичної особи «Бендиль Груп», зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, взятого на податковий облік в Личаківську ОДПІ (Шевченківське відділення) ГУ ДФС у Львівській області та відкрив розрахункові рахунки в ПАТ «ВіЕс Банку» та ПАТ «Комінвестбанку». В подальшому, після створення товариства, ДПІ у Шевченківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області 12.03.2016 було відмовлено у реєстрації TOB «Бендиль Груп» платником податку на додану вартість, що унеможливило безпідставне формування податкового кредиту з ПДВ для інших суб'єктів господарювання.

Крім цього, ОСОБА_1 02 березня 2016 року придбав та став засновником, директором і головним бухгалтером юридичної особи - ПП «Секюріті Профі», зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, взятого на податковий облік в Личаківську ОДПІ (Шевченківське відділення) ГУ ДФС у Львівській області та відкрив розрахункові рахунки в ПАТ «ВіЕс Банку» та Г1АТ «Кредобанк».

В подальшому, не маючи наміру на здійснення реальної господарської діяльності ПП «Секюріті Профі» та з метою прикриття незаконної діяльності, дії ОСОБА_1 полягали у наданні упродовж березня - травня 2016 року податкової вигоди для підприємств реального сектору економіки з метою мінімізації ними податкових зобов'язань, зокрема TзOB «Бадер Україна» ().

Такі дії ОСОБА_1, як директора ПП «Секюріті Профі», надавали можливість лише документально оформляти проведення безтоварних господарських операцій із вказаними суб'єктами господарювання реального сектору економіки, для відображення таких операцій у податковому та бухгалтерському обліку з метою мінімізації останніми податкових зобов'язань.

Також судом було встановлено, що у ПП «Секюріті Профі» та TOB «Бендиль Груп» відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, підприємства не знаходиться за юридичними адресами, що свідчить про неможливість здійснення ними господарської діяльності.

Слід зазначити, що зі змісту вироку слідує, що ОСОБА_1 беззаперечно визнав вину з приводу надання податкової вигоди для підприємств реального сектору економіки з метою мінімізації ними податкових зобов»язань, в ТзОВ «Бадер Україна» тому числі.

Із системного аналізу наведених правових норм та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської операції якого встановлена вироком суду, який набрав законної сили, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, що посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Таким чином, оскільки представлені позивачем докази не підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій, позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бадер Україна" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року у справі №813/3622/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Постанова складена в повному обсязі 02.02.2018.