Справа № 809/52/18
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"05" лютого 2018 р. Справа № 809/52/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Грицюк П.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови №09-01-339/337 від 27.12.2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови №09-01-339/337 від 27.12.2017 року.

Підставою звернення до адміністративного суду є винесення управлінням Держпраці в Івано-Франківській області 27.12.2017 року постанови № 09-01-339/337 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 року дану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Оскільки позивачем недоліки позовної заяви усунуто, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.01.2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі.

29.01.2018 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову в порядку ст.150 КАС України шляхом зупинення дії постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу від 27.12.2017 року № 09-01-339/337 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 809/52/17.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що позивач не погоджується з постановою від 27.12.2017 року і не має наміру сплачувати у добровільному порядку накладений штраф. Оскільки оскаржена постанова прийнята на підставі абз. 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, вона є виконавчим документом, а тому існує реальна можливість початку державним виконавцем примусового виконання постанови від 27.12.2017 року. В разі задоволення позову позивачка вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що їй доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання оскарженої постанови.

Приймаючи рішення про забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлює винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи та керуючись законом.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно із частиною 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Таким чином, статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В розумінні наведеної норми закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності 2 обов'язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

В той же час, позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Твердження позивачки про можливість звернення стягнення на майно грунтуються тільки на її припущеннях, доказів про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" чи звернення із заявою стягувача про примусове виконання рішення не надано.

Відтак, судом підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову не встановлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 150, 151, 152, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви про забезпечення позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку, оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники справи яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення їм відповідної ухвали суду.

Відповідно до частини 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Грицюк П.П.