Справа № 175/2131/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2018 рокусправа № 175/2131/17 провадження №2-а/175/54/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Семененка Я.В.

судді: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року (суддя Ребров С.О.) у справі №175/2131/17 (провадження 2-а/175/54/17) за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання дій та рішення неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив:

визнати протиправними дії Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на тимчасове встановлення металевого гаражу;

скасувати рішення одинадцятої сесії сьомого скликання Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року №310-ІІ/VІ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на тимчасове встановлення металевого гаражу;

зобов'язати Ювілейну селищну раду Дніпропетровського району Дніпропетровської області спільно забезпечити практичний захист та реалізацію прав ОСОБА_1, що закріплені ст..12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» шляхом надання дозволу на тимчасове встановлення металевого гаражу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він є учасником бойових дій та на нього поширюються пільги передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Пунктом 16 частини 1 статті 12 Закону встановлено пільгу учасникам бойових дій, ветеранам війни на першочергове право на вступ до житлово-будівельних (житлових) кооперативів, кооперативів по будівництву та експлуатації колективних гаражів, стоянок для транспортних засобів та їх технічне обслуговування, до садівницьких товариств, на придбання матеріалів для індивідуального будівництва і садових будинків. Рішенням відповідача від 30 червня 2016 року №310-ІІ/VІ відмовлено у задоволенні заяви позивача щодо надання дозволу на тимчасове встановлення металевого гаражу біля місця його проживання. Вказане рішення, за позицією позивача, порушує вимоги п.16 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що і стало підставою звернення до суду.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не встановлює пільг для учасників бойових дій, які б полягали у можливості облаштування гаражу поряд з місцем проживання особи із таким статусом, у зв'язку з чим у відповідача не існувало обов'язку надати позивачу такий дозвіл.

Не погодившись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо правомірності рішення відповідача. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки оскарженому рішенню відповідача та не врахував, що у дворі багатоквартирного будинку, в якому проживає позивач, розміщені інші гаражі, у зв'язку чим, як зазначає позивач, відповідач надавши дозвіл іншим особам, безпідставно відмовив у цьому позивачу. Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми права, які не були визначені позивачем у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач є учасником бойових дій та на нього поширюються пільги, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

25.05.2016р. позивач звернувся до голови Ювілейної селищної ради із заявою про надання дозволу на тимчасове встановлення металевого гаражу боксу у дворі багатоповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. 8-го Марта буд.17.

Рішенням Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року №310-ІІ/VІ відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на тимчасове встановлення металевого гаражу у зв'язку з тим, що розміщення тимчасової споруди не відповідає правилам забудови прибудинкової території багатоповерхового жилого будинку.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся із позовом до суду. При цьому, як зазначено вище, підставою позову позивачем визначено порушення відповідачем прав, які передбачені п.16 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Пунктом 16 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено пільги учасникам бойових дій, ветеранам війни на першочергове право на вступ до житлово-будівельних (житлових) кооперативів, кооперативів по будівництву та експлуатації колективних гаражів, стоянок для транспортних засобів та їх технічне обслуговування, до садівницьких товариств, на придбання матеріалів для індивідуального будівництва і садових будинків.

Отже, вказаною нормою права, на яку позивач посилався як на підставу заявлених вимог, не передбачено пільг учаснику бойових дій у вигляді встановлення постійних чи тимчасових гаражів (боксів) поблизу будинку, в якому така особа проживає.

З цих підстав, можливо зробити висновок про те, що відсутність у позивача права не породжувало у відповідача обов'язку надати позивачу, як учаснику бойових дій, дозвіл на тимчасове встановлення гаражу поблизу будинку, в якому він проживає.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що такий обов'язок у органу місцевого самоврядування виникає по відношенню до інвалідів із захворюванням опорно-рухового апарату, що прямо передбачено ч.4 ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», але позивач до вказаної категорії осіб не відноситься і вказані обставини підставами позову не визначав.

Крім цього, пільги щодо можливості спорудження гаражів поблизу місця проживання передбачені для інвалідів війни та прирівняних до них осіб, які мають медичні показання для забезпечення транспортом (п.20 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»). В той же час, позивачем не надано доказів того, що він має медичні показання на забезпечення транспортом. Крім цього, вказані обставини не визначалися позивачем як підстави позову.

Таким чином, встановивши статус позивача, пільги, які передбачені Законом учасникам бойових дій, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки оскарженому рішенню відповідача та не врахував, що у дворі багатоквартирного будинку, в якому проживає позивач, розміщені інші гаражі, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вказані обставини не мають правового значення для вирішення справи виходячи з підстав, які зазначені позивачем у позові.

Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає і посилання позивача в апеляційній скарзі на практику Європейського суду з прав людини щодо ефективного способу захисту права, оскільки у спірному випадку не йдеться про визначення способу захисту права, так як встановлені обставини справи не дають підстави для висновку про порушення прав позивача, як особи, що має статус учасника бойових дій, у спірних правовідносинах.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року у справі №175/2131/17 (провадження 2-а/175/54/17) - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст..ст.328, 329 КАС України

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 30.01.2018р.

Повне судове рішення складено 31.01.2018р.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк