Справа № 532/1297/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 532/1297/17

Харківський апеляційний адміністративний суд
у складі колегії:
головуючого судді: Лях О.П.
суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23.11.2017р. (головуючий суддя І інстанції Тесленко Т.В., м.Кобеляки Полтавської області, повний текст складено 23.11.2017 року) по справі № 532/1297/17 за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Кобеляцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі відповідач, Кобеляцьке ОУПФУ), в якому, з урахуванням уточнення, просив (а.с.1-2, 41-42):

- визнати дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах необґрунтованими, протиправними та такими, що порушують його права як громадянина України та пенсіонера за віком;

- визнати протиправним та скасувати рішення начальника Кобеляцького ОУПФУ № 43 від 19.05.2017 року про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 28 березня 2017 року.

Позовні вимоги вмотивовано протиправністю дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки факт участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується наданими документами.

Постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23.11.2017р. у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено. (а.с.51-52)

Вважаючи вказану постанову незаконною та необґрунтованою, а також такою, що винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю (а.с.56-58).

Враховуючи неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а особиста участь сторін в судовому засіданні не визнана обов`язковою, суд на підставі положень ч.4 ст.229 та п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.04.1994 року, виданого Полтавською обласною державною адміністрацією (а.с.7, 63) є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС у 1986 році (категорія 2).

28 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Кобеляцького ОУПФУ від 19.05.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки відсутні документи, що підтверджують в установленому законодавством порядку період роботи в зоні відчуження. (а.с.6, 70)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені в наявних в матеріалах справи документах відомості містять суперечливу інформацію, внаслідок чого не підтверджується період роботи в зоні відчуження.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 року №796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із змінами та доповненнями.

В свою чергу, частиною 1 статті 4 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із змінами та доповненнями визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 12 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII Про пенсійне забезпечення встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно зі ст. 15 Закону України Про пенсійне забезпечення умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

В той же час, як передбачено положеннями п.1 ч.1, ч.ч.2 та 3 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - 5 років.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до п.2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 05.11.2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Надання інших документів при зверненні за призначенням пенсії з вище зазначених підстав законодавством не передбачено.

Згідно зі ст.15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Положеннями статті 65 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджений Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Порядок).

Вказаним Порядком визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.

Так, за поданням районних державних адміністрацій Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС України, Радою Міністрів АРК, державними адміністраціями областей, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями видаються посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи вищевикладене, зазначені посвідчення є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами. Довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, відповідно, є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та встановлює його право на користування пільгами, визначеними Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку осіб, які мають право на набуття статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілого від Чорнобильської катастрофи та встановлення йому відповідної категорії.

Як вбачається з наявних у справі документів, ОСОБА_1 . Полтавською обласною державною адміністрацією було видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.04.1994 року (а.с.7, 63), згідно якого позивачу надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС у 1986 році (категорія 2).

Крім того, із військового квитка позивача серії НОМЕР_2 (а.с.11-12, 64-65), довідки від 21.05.1991 №76 (а.с.9, 67) та довідки від 16.02.2017 №6/360 (а.с.8, 66) вбачається, що з 18.10.1984 по 03.01.1986 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_3 , а з 04.01.1986 по 23.12.1986 у військовій частині № НОМЕР_4 . При цьому, з 25.06.1986 по 02.07.1986 ОСОБА_1 знаходився у зоні ділянки ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Також, із довідки від 28.02.1994 №65 (а.с.10, 68) вбачається, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 25.06.1986 до 02.07.1986 у складі військової частини № НОМЕР_4 , яка дислокувалася у м.Чорнобиль та працював у зоні відчуження у складі автомобільної колони з 25.06.1986 по 2.07.1986.

Статтею 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено, що зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році. Межі цих зон установлюються та переглядаються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з Національною академією наук, центральними органами виконавчої влади, сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, безпеки використання ядерної енергії, управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, на основі експертних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, і це не заперечується відповідачем, позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на території, яка відповідно до Додатку №1 до постанови КМ УРСР від 23.07.1991 року №106 Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено до зони відчуження.

Приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії відповідач посилався на архівну довідку Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 07.03.2017 року № 179/1/2413 (а.с.13, 69) про неможливость підтвердити факт направлення у відрядження ОСОБА_1 з військової частини № НОМЕР_4 для участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період з 25.06.1986 по 02.07.1986 у зв`язку із відсутністю вказівки про позивача у наказах командира військової частини НОМЕР_4 по стройовій частині за вищевказаний період, однак колегія суддів вважає, що участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується іншими доказами, зокрема: посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.04.1994 року (а.с.7, 63), згідно якого позивачу надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС у 1986 році (категорія 2), яке є чинним на час розгляду справи, записами із військового квитка позивача серії НОМЕР_2 (а.с.11-12, 64-65), довідки від 21.05.1991 №76 (а.с.9, 67) та довідки від 16.02.2017 №6/360 (а.с.8, 66), які підтверджують, що з 18.10.1984 по 03.01.1986 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_3 , а з 04.01.1986 по 23.12.1986 у військовій частині № НОМЕР_4 . При цьому, з 25.06.1986 по 02.07.1986 позивач знаходився у зоні ділянки ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Також, із довідки від 28.02.1994 №65 (а.с.10, 68) вбачається, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 25.06.1986 до 02.07.1986 у складі військової частини № НОМЕР_4 , яка дислокувалася у м.Чорнобиль та працював у зоні відчуження у складі автомобільної колони з 25.06.1986 по 2.07.1986.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляціцної скарги позивача та вважає що надані позивачем документи є належним доказом на підтвердження передбачених законом відомостей, якими підтверджено період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в зв`язку з чим, позивачу безпідставно відмовлено відповідачем прийнятим рішенням від 19.05.2017 року у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ч.1 ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.ч.1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення адміністративного позову позивача.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329, 331, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23.11.2017р. по справі № 532/1297/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Кобеляцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах необґрунтованими, протиправними та такими, що порушують його права як громадянина України та пенсіонера за віком.

Визнати протиправним та скасувати рішення начальника Кобеляцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 43 від 19.05.2017 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зобов`язати Кобеляцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 28 березня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Встановити Кобеляцькому об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Полтавської області з дня набрання постанови законної сили місячний строк для подання до суду першої інстанції звіту про виконання постанови.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.І. Старосуд М.М. Яковенко