Справа № 316/1878/16-а
Суддя: Капустинський М. В.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/1878/16-а
Провадження № 2-а/316/33/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

17.11.2017 року м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: Демешко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі Запорізької області справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Енергодарського міського суду 08.12.2016 року з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області, в якій зазначає наступне:

До липня 2012 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а з 06.07.2012 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В 2012 році, при розрахунку пенсії за іншим законом, йому відповідачем неправомірно та безпідставно було взято показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік, хоча в 2012 році повинен був застосовуватися показник за 2009-2011 роки. У звязку з чим у 17.11.2016 року він звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії за показником 2009-2011 років (а.с.13), однак відповіддю від 29.11.2016 року відповідачем було відмовлено у проведенні такого перерахунку (а.с.14). Непогоджуясь з такою відмовою позивач просить суд:

- Визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку пенсії позивачу за показниками середньої заробітної плати за 2007 рік;

- Зобовязати відповідача перерахувати позивачу пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.06.2016 р. із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарних роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком (2009-2011 роки) та забезпечити її виплату;

- Стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1200,00 грн.

В судове засідання сторони не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності (а.с.81, 82)

Позивач просить суд вимоги задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнає, надав письмові заперечення, просить в задоволенні вимог позивачу відмовити (а.с.49-53).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків:

Так встановлено, що позивачу в 1995 році було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а з серпня 2012 року переведено на пенсію за віком за іншим законом Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», при цьому застосовано показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік, що підтверджено сторонами.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (зі змінами та доповненнями) визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року зі змінами внесеними Законом №3668 від 08.07.2011 року, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Згідно з ч.1 ст.10 зазначеного Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Таким законом є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон №2262-XII), яким встановлюються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ та деяких інших осіб.

Статтею 7 Закону України № 2262-XII , передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.

З аналізу положень ст.ст. 2, 9, 10, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та положень ст.ст.5, 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вбачається, що видами пенсій у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, один з яких може бути призначено особі, яка має одночасно право на різні види пенсії за її вибором, є пенсія за віком, по інвалідності та у зв'язку з втратою годувальника.

Натомість, обрання особою пенсії за віком замість пенсії за вислугу років, як визначено ч.1 ст.5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є призначенням пенсії, а не переведенням з одного виду пенсії на інший (ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р.).

Тому, з огляду на зазначене, до даних правовідносин не підлягає застосуванню норма, визначена ч.3 ст.45 Закону, відповідно до якої, при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, відповідач здійснив неправомірні дії щодо нарахування розміру пенсії, порушив порядок та норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». За таких обставин та, приймаючи до уваги вказані вище норми діючого законодавства, орган пенсійного фонду мав призначити позивачу пенсію відповідно до положень ст.ст. 25, 27, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» однак у 2012 році.

Позивач не ставить питання щодо визнання протиправними дій позивача у зазначений період, а ставить питання про визнання протиправними дій враховуючи дату звернення позивача до відповідача з заявою 17.11.2016 рік (а.с.13) про перерахунок пенсії з червня 2016 року за показниками 2009-2011 року.

Згідно ч.2 ст.40 Закону №1058, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск:К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Позивач у своїх вимогах просить про перерахунок його пенсії у 2016 році в порушення вимог ч.2 ст.40 Закону №1058, оскільки середній показник за 2009-2011 роки не передує року звернення за призначенням пенсії 2016 рік.

Тобто, за призначенням пенсії за іншим законом - Законом №1058, позивач звернувся в 2012 році та у період з 2012 року по 17.11.2016 рік отримував пенсійні виплати, а отже йому було відомо про їх розмір.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що позивач звертався до відповідача з відповідною заявою про проведення йому перерахунку з застосуванням показника середньої заробітної плати відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в 2012 році з застосуванням показника середньої заробітної плати за 2009-2011 роки та/або наявність відмови зі сторони відповідача у застосування такого показника.

Позивач не просить суд про поновлення строку звернення до суду за призначенням пенсії, не просить застосувати з 01.06.2016 року показник середньої заробітної плати відповідно до вимог ч.2 ст.40 Закону №1058 тобто 2013-2015 роки.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, судом встановлено, що відповідач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав серпні 2012 року, однак до відповідача з заявою звернувся в листопаді 2016 року, а до суду - в грудні 2016 року, тобто в порушення ч.2 ст.99 КАС України, просить про проведення перерахунку пенсії з застосуванням показника середньої заробітної плати за період, який не підлягає застосуванню у 2016 році.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З зазначеного вище, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні з 01.06.2016 року перерахунку пенсії за показниками 2009-2011 року є правомірними, а вимоги позивача щодо визнання протиправними дій відповідача та проведення відповідачем перерахунку пенсії позивачу - задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Що ж стосується питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та судового збору, суд дійшов наступного:

Згідно ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що суд розглядає вимоги адміністративного позову в межах заявлених, а в даному випадку, суд не вбачає підстав протиправності дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з підстав викладених позивачем, а отже відсутності підстав для задоволення основних вимог позивача не виходячи за їх межі, а підстав виходу за межі заявлених позивачем вимог, суд не вбачає, отже, не підлягають й задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 2, 4, 6, 8-12, 18, 69-71, 87, 94, 104-106, 158-163, 183-2, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та про зобовязання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги на постанову, а у разі подання апеляційної скарги - відразу після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанову у повному обсязі виготовленА протягом пяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя М. В. Капустинський