Справа № 156/925/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/11921/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 07 листопада 2017 року (головуючий суддя Нєвєров І.М., смт.Іваничі) у справі № 156/925/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову відповідача від 16 серпня 2017 року у справі про порушення митних правил №2691/20500/17.

Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 07 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що вчинене ним правопорушення не є триваючим, а тому митним органом пропущено строк для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, їх представники, в судове засідання не зявились.

Відповідно до 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - курєром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом звязку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, оцінивши докази у справі у їх сукупності, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Зі змісту постанови у справі про порушення митних правил №2691/20500/17 від 16 серпня 2017 року судом встановлено, що 03 серпня 2017 року близько 04 год 01 хв., слідуючи з ОСОБА_2 до України, по смузі руху «зелений коридор», в зону митного контролю митного поста «Устилуг» Волинської митниці ДФС заїхав громадянин України ОСОБА_1, в якості пасажира транспортного засобу марки «Opel Combo», р.н. AC2199BM, кузов №W0L0XCF25A4232505.

В ході здійснення перевірки інформації в програмно-інформаційному комплексі «Інспектор» та ЄАІС ДФС України встановлено, що 27 жовтня 2016 року на митну територію України, через митний пост «Угринів» Львівської області ДФС громадянином України ОСОБА_1, у митному режимі транзиту, ввезено автомобіль марки «Opel Zafira», реєстраційний номер HAJ828, кузов №W0L0XCF25A4232505.

Станом на 03 серпня 2017 року ОСОБА_1 згаданий транспортний засіб за межі території України не вивіз. Вказані дії позивача відповідач кваліфікував як вчинення порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, про що було складено відповідний протокол №2691/20500/17 від 03 серпня 2017 року.

Поряд з цим, судом встановлено, що 03 серпня 2017 року позивач надав відповідачу письмове пояснення, в якому останній зазначив, що він дійсно ввіз на митну територію України автомобіль марки «Opel Zafira», реєстраційний номер HAJ828, кузов №W0L0XCF25A4232505. Транспортний засіб з території України не вивіз, оскільки вважав, що в цьому немає потреби.

З урахуванням наведеного, 16 серпня 2017 року начальником Волинської митниці ДФС України ОСОБА_3 прийнято постанову, якою громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, а оскаржена постанова митного органу є законною та обгрунтованою.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з такими висновками зважаючи на наступні обставини.

Статтею 90 Митного кодексу України встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.92 Митного кодексу України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Згідно з ч.1 ст.93 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 Митного кодексу України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно положень ст.102 Митного кодексу України , митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу (ч.5 ст.102 Митного кодексу України).

Позивачем не заперечується, що транспортний засіб «Opel Zafira», реєстраційний номер HAJ828, кузов №W0L0XCF25A4232505, перебував на митній території України в митному режимі транзиту як і не заперечується та обставина, що він не вивіз його з митної території України у строк, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до ч.3 ст.470 Митного кодексу України вчинення правопорушення, передбаченого встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, вина у вчиненні порушення митних правил стверджується як поясненнями позивача так і встановленими судом обставинами справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач перевищив більше, ніж на десять діб, встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк транзиту транспортного засобу, що перебував під митним контролем, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 Митного кодексу України.

Щодо покликань позивача на те, що правопорушення, передбачене ст.470 Митного кодексу України, не є триваючим, колегія суддів зазначає наступне.

Так, листом Міністерства юстиції України від 1 грудня 2003 року № 22-34-1465 було роз'яснено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Отже, триваючі правопорушення слід розглядати з моменту їх суб'єктивного офіційного виявлення, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки і т.д.

Зокрема, не вивезення автомобілів, що перебувають під митним контролем і щодо яких існує обов'язок вивезення за межі митної території України характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, властивою триваючим правопорушенням.

Таку ж правову позицію висловлено в рішенні Вищого адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі № К/800/5091/16.

Оскільки порушення позивачем митних правил виявлено лише 03 серпня 2017 року, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не пропущено строку накладення адміністративного стягнення, який, у даному випадку, складає шість місяців з моменту виявлення порушення.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 07 листопада 2017 року у справі № 156/925/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6