Справа № 583/3121/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Ковальова О.О.

29 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 583/3121/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Калиновського В.А.

суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.12.2017, м. Охтирка Сумська область, повний текст складено 08.12.17 по справі № 583/3121/17

за позовом ОСОБА_1

до Охтирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати протиправними дії Охтирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, які полягають у невиплаті їй пенсії по втраті годувальника починаючи з 01.02.2017 року по серпень 2017 року включно; зобов'язати Охтирське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області повити виплату її пенсії з дня припинення виплат з 01.02.2017 року по 31.08.2017 року та провести виплату пенсії за вказаний період.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.12.2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. Також просив провести розгляд справи за відсутності їхнього представника.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно копії пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3, позивач здобула право на отримання пенсії за віком з 2004 року, з 2009 року переведена на пенсію по втраті годувальника (а.с. 11).

Згідно копії паспорта громадянина України та копії довідки від 25.11.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с. 9, 12).

ОСОБА_1 перебувала на обліку Управління соціального захисту населення Охтирької міської ради Сумської області як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з Луганської області і отримувала пенсію в Охтирському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області з 01.02.2015 року по 01.02.2017, як внутрішньо переміщена особа з Луганської області. Саме до цього часу відповідач нараховував їй пенсійне забезпечення та перераховував належні до виплати суми на картковий рахунок.

З 01.02.2017 року по серпень 2017 року виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена.

29.09.2017 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати (а.с.14).

Листом № Г-98 від 22.09.2017 року позивачці повідомлено, що з 01.02.2017 року виплату пенсії їй припинено відповідно до протоколу №1 від 12.01.2017 року засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м. Охтирка, та розпорядження від 23.01.2017 року, з якого слідує, що відповідно до ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" 16.02.2017 року протоколом № 6 засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м. Охтирка, скасовано дію довідки, виданої на ім'я ОСОБА_1, на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання (а.с. 15, 16).

Так, відповідно до витягу з протоколу № 6 від 16.02.2017 року засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м. Охтирка, встановлено, що за отриманою інформацією від Головного центру обробки спеціальної інформації Держаної прикордонної служби України, ОСОБА_1 10.10.2016 року виїхала на територію України, а 13.10.2016 року виїхала, на підставі чого скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої на ім'я ОСОБА_1, на підставі відсутності за фактичним місцем проживання понад 60 днів (а.с.17).

Таким чином, під час проведення перевірки фактичного місця проживання не було підтверджено факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до протоколу № 25 від 22.09.2017 року з 17.08.2017 року позивачку знову взято на облік внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції за місцем фактичного проживання/перебування: АДРЕСА_3 (а.с.19).

Позивач, не погодившись із вказаними діями відповідача, звернулася з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідач діяв в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що 02.09.2014 р. був прийнятий Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", що набрав чинності 15.10.2014 р., яким були визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб (далі по тексту - Порядок № 509).

Згідно з п. 1 Порядку № 509 довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

20.10.2014р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VІІ (набрав чинності з 22.11.2014р., далі по тексту - Закон України № 1706-VІІ), відповідно до ст.1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

У відповідності до ст. 4 Закон України № 1706-VІІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України №636 від 26.08.2015р. "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" (що набрала чинності з 09.09.2015р.) до Порядку №509 було внесено зміни та встановлено, що відповідна довідка видається, саме "внутрішньо переміщеним особам".

Судом встановлено, що ОСОБА_1. перебуває за адресою: АДРЕСА_3, а отже підпадає під визначення внутрішньо переміщеної особи, яке надано законодавцем.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України від 09.07.2003, № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закону № 1058-IV).

За правилами, встановленими ч.1 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені в статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно ч.2 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Положеннями ст.49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що виплата пенсії позивачу призупинена за наслідками проведеного співставлення бази отримувачів пенсій та Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, яка ведеться Управлінням праці та соціального захисту населення у відповідності з постановою КМУ від 01.10.2014 № 509 з 01.03.2016. Водночас статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в задоволенні позову.

Позивач є громадянином України, пенсіонером, який знаходиться на пенсійному обліку відповідача та перебуває за адресою: АДРЕСА_3, а відтак, виплата йому пенсії відноситься до повноважень Охтирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

Крім того, як встановлено судом, ані відповідачем, ані судом рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 не приймалося.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до п.1.5 якого заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Пунктом 2.8 вказаного Порядку встановлено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Беручи до уваги вищенаведені норми Порядку та встановлену під час судового розгляду справи безпідставність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2017 року по серпень 2017 року.

Також колегія суддів вважає необхідним застосування до спірних правовідносин практики Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних відносинах, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, позовні вимоги є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було неправильно застосовано норми чинного матеріального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що витупав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що при поданні ОСОБА_1 апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 704,00 грн., що підтверджується квитанцією від 13.12.2017 року № 46 (а.с.50).

Таким чином, оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України слід стягнути на користь особи, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Охтирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області судовий збір за подання апеляційної скарги 704, 00 грн.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 п.4 ч. 1, ч. 2 ст. 317, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.12.2017 по справі № 583/3121/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Охтирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, які полягають у невиплаті ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника починаючи з 01.02.2017 року по серпень 2017 року включно.

Зобов'язати Охтирське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області повити виплату пенсії ОСОБА_1 з дня припинення виплат з 01.02.2017 року по 31.08.2017 року та провести виплату пенсії за вказаний період.

Стягнути з Охтирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 704 (сімсот чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) В.О. Бондар О.М. Калитка
Повний текст постанови складено 02.02.2018.