Справа № 344/13808/17
Суддя: Пастернак І. А.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/366/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання незаконною постанови від 26.09.2016 року по ВП №48413780 про закінчення виконавчого провадження; зобовязання відновити провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання незаконною постанови від 26.09.2016 року по ВП №48413780 про закінчення виконавчого провадження; зобовязання відновити провадження у справі, мотивуючи тим, що у провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції ОСОБА_2 знаходився на виконанні виконавчий лист №0907/2а-6514/2011 року виданий Івано-Франківським міським судом 31.10.2014 року про зобовязання Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 як інваліда IIІ групи, інвалідність якого пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 02 серпня 2010 року по 22 липня 2011 року відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та з врахуванням виплачених сум. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику надано термін добровільно виконати рішення суду до 18.08.2015 року. Листом від 17.08.2015 року за вих. №5304/06 боржник повідомив ДВС, що постанову про відкриття виконавчого провадження виконано в повному обсязі, у звязку з чим державним виконавцем 29.09.2016 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч.1 ст. 49 ЗУ Про виконавче провадження. Однак, рішення суду боржником виконано не в повному обсязі, оскільки жодних коштів позивач так і не отримав. Державний виконавець у відповідності до вимог ст. 75 ЗУ Про виконавче провадження мав двічі накласти штраф на боржника та внести подання правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з законом, і тільки після цього винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а не враховувати при винесенні своїх рішень, фінансові можливості боржника. Тому просив визнати постанову державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 26.09.2016 року по ВП №48413780 за виконавчим листом №0907/2-а-6514/2011 від 31.10.2014 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 49 ЗУ Про виконавче провадження незаконною; зобовязати відповідача відповідно до вимог ст. 41 ЗУ Про виконавче провадження, потягом визначеного Законом терміну, відновити виконавче провадження.

Позивач в судове засідання не зявився, подав суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити (а.с.29).

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.27, 28).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

31.10.2014 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист про: Зобовязати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1, як інваліда IIІ групи, інвалідність якого пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 02 серпня 2010 року по 22 липня 2011 року відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та з врахуванням виплачених сум" (а.с.7).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 Від 11.08.2015 року було відкрито виконавче провадження №48413780 з виконання виконавчого листа №0907/2-а-6514/2011 виданого 31.01.2014 року Івано-Франківським міським судом. Боржнику надано термін добровільно виконати рішення суду в термін до 18 серпня 2015 року (а.с.6а).

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Заступник начальника головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 17.08.2015 року №5304/06 повідомив головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2, що головним управлінням Пенсійного фонду в Івано-Франківській області постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2015 року ВП №48113780 виконано в повному обсязі. Проведено перерахунок ОСОБА_1, інваліду ІІІ групи, інвалідність якого повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 02.08.2010 року по 22.07.2011 року відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Сума розрахунку додаткової пенсії згідно рішення суду становить 2 754,03 грн. Повідомлено, що перерахунок згідно рішень судів проведено ще у 2013 році на виконання постанови ДВС від 13.12.2013 року ВП №21213896 про що листом від 15.12.2013 року за вих.№8014/06 повідомлено Державну виконавчу службу (а.с.8).

Частиною 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови) визначено підстави для закінчення виконавчого провадження.

Так, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 від 26.09.2016 року ВП № 48413780 про закінчення виконавчого провадження закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 0907/2-а-6514/2011, виданого 31.10.2014 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про: Зобовязати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1, як інваліда IIІ групи, інвалідність якого пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 02 серпня 2010 року по 22 липня 2011 року відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та з врахуванням виплачених сум" (а.с.13, 14).

Відповідно до частини 5 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Отже, предметом судового розгляду за даним адміністративним позовом є позовні вимоги, зокрема, про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, як рішення субєкта владних повноважень у правовідносинах з приводу виконання судового рішення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для субєкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Як встановлено судом зі змісту постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 від 26.09.2016 року ВП № 48413780 про закінчення виконавчого провадження, правовою підставою закінчення виконавчого провадження державним виконавцем зазначено: пункт 11 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», частину 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», статтю 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 11 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Частиною 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний

виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Системний аналіз змісту вищевказаної правової норми свідчить про те, що чинне законодавство України передбачає імперативний порядок дій державного виконавця при зясуванні обставини неможливості виконання рішення без участі боржника, а саме: державний виконавець: 1) накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та 2) вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого 3) виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При цьому, суд звертає увагу на те, що використання законодавцем в частині 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» словосполучення «державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом» свідчить про наявність у державного виконавця обовязку вчинити зазначені дії, в не права на їх вчинення.

Бланкетний характер змісту норми частини 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить лише про те, що дії з накладення штрафу на боржника вчинюються державним виконавцем в порядку, який визначено статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ст.ст. 75, 89 ЗУ Про виконавче провадження штраф накладається на боржника, який не виконав рішення суду без поважних причин.

Статтею 63 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією зазначених законів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Фінансове забезпечення виплат на виконання судових рішень здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім цього, у звязку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення, виплату коштів Верховною Радою України 05.06.2012 року було прийнято ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, відповідно до положень ч.1 ст. 3 якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів.

Накладення штрафу у випадку відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Суд погоджується із висновком головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2, що відсутність належного бюджетного фінансування є поважною причиною невиконання рішення суду щодо відповідних виплат і таке узгоджується з позицією Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 Від 26.09.20169 року ВП № 48413780 прийнята з дотриманням норм законодавства, а тому є законною та такою, що не підлягає до скасування.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 229, 287, 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання незаконною постанови від 26.09.2016 року по ВП №48413780 про закінчення виконавчого провадження; зобовязання відновити провадження у справі відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 06.02.2018 року.

Суддя Пастернак І.А.