Справа № 800/402/17
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2018 м. Київ П/9901/125/18 800/402/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Кравчука В.М., суддів Гімона М.М., Бучик А.Ю., Стародуба О.П., Коваленко Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Вишняка О.М.,

позивача ОСОБА_2

представника відповідача Білінської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення від 05.09.2017 року № 2620/0/15-17 «Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Голосіївського районного суду м. Києва», встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. 06.10.2017 ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом до Вищої ради правосуддя з вимогою визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 05.09.2017 № 2620/0/15-17 «Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Голосіївського районного суду м. Києва» (надалі - Рішення).

2. Позивач вважає, що Рішення постановлено з грубим порушенням вимог законодавства та ґрунтується лише на суб'єктивних висновках члена Вищої ради правосуддя Мамонтової І.Ю.

3. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.10.2017 відкрито провадження у даній справі. Судове засідання, призначене на 03.11.2017, не відбулось у зв'язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою від 12.12.2017 продовжено розгляд справи на один місяць. Справу по суті не розглядали.

4. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017.

5. Підпунктом 5 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

6. За результатами автоматизованого розподілу судових справ 02.01.2018 визначено склад суду в даній справі.

7. Ухвалою від 04.01.2018 Верховний Суд прийняв справу до провадження і призначив справу до розгляду на 01.02.2017.

8. У судовому засіданні, що відбулось 01.02.2018, позивач клопотав про доручення до справи письмових доказів. Суд клопотання задовольнив.

ІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

9. На обґрунтування позовних вимог та протиправності Рішення позивач наводить наступні аргументи.

А) Жодну з постанов судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за дії, передбачені ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) не скасовано, не змінено апеляційним судом, а отже вони є законними. Тому посилання Вищої ради правосуддя на ці постанови як докази підтвердження невідповідності ОСОБА_2 критерію доброчесності та професійної етики є неправомірними та свідчать про упередженість рішення.

Б) У базі Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», ОСОБА_2 не значиться як особа, стосовно якої застосовано положення Закону України «Про очищення влади» та проводиться перевірка про застосування вказаного закону. До ОСОБА_2 не застосовуються заборони, передбачені ч. 3 та 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», що підтверджується довідкою про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», складеної за підписом голови Голосіївського районного суду м. Києва Первушиною О.С. Це, на думку позивача, спростовує доводи Вищої ради правосуддя про помилковість твердження судді ОСОБА_2, які він зазначив в декларації доброчесності судді.

В) При прийнятті оскаржуваного рішення взято до уваги інформацію Генеральної прокуратури України про проведення перевірки законності дій 16 суддів, зокрема й судді ОСОБА_2, при цьому не зазначено, яка саме перевірка проводиться і в рамках якого кримінального провадження, в якому статусі в цьому провадженні перебуває ОСОБА_2

Г) Члени Вищої ради правосуддя не надали належної оцінки діяльності ОСОБА_2 на посаді судді, не взяли до уваги його позитивну характеристику, а викладені висновки ґрунтуються виключно на суб'єктивній думці члена Вищої ради правосуддя Мамонтової І.Ю. без належного документального оформлення та складаються із загальних фраз про невідповідність кандидата критерію доброчесності, професійної етики.

10. 02.11.2017 до Суду надішли заперечення відповідача, в основі яких наступні аргументи.

А) Оскаржуване рішення прийнято повноважним складом Вищої ради правосуддя та є правомірним. Воно прийняте на підставі п.1 ч. 19 ст. 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402, відповідно до якої Вища рада правосуддя може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду, зокрема, виключно з такої підстави, як наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з таким призначенням.

Відповідно до ч. 21 ст. 79 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано членом Вищої ради правосуддя, який брав участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилання на визначені законом підстави відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду або мотивів, з яких Вища рада правосуддя прийшла до відповідних висновків.

Отже, законодавець чітко визначив підстави для оскарження та скасування рішення про відмову у внесені подання про призначення судді на посаду, такі підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню. Оскарження рішення Вищої ради правосуддя з інших підстав, зокрема й тих, на які покликається позивач, не допускається.

Б) Вища рада правосуддя встановила обставини, які свідчать про невідповідність ОСОБА_2 критерію доброчесності, професійної етики та які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади, у зв'язку з призначенням вказаного судді на посаду, і такі відомості не були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Зокрема, встановлено, що суддя ОСОБА_2 ухвалював рішення про притягнення до адміністративної відповідальності осіб (учасників масових акцій протесту у період з 21.11.2013) у виді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі ст. 122-2 КУпАП та звільнених від такої відповідальності відповідно до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення масових зібрань», Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України».

Прийняття таких рішень було підставою для проведення стосовно ОСОБА_2 перевірки відповідно до п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади в Україні». Водночас, у декларації доброчесності судді ОСОБА_2 про наявність цих обставин не зазначив. Таким чином, на думку відповідача, достовірність відомостей, вказаних в заяві ОСОБА_2 щодо незастосування до нього заборон, передбачених ч. 3, 4 ст.1 Закону України «Про очищення влади в Україні», в установленому законом порядку не була перевірена.

Відповідач покликається на п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади в Україні», яка за наявності таких обставин передбачає застосування заборон, передбачених ч. 3 ст. 1 цього ж Закону. Зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не може претендувати на посаду судді особа, до якої згідно з цим законом застосовується заборона обіймати відповідну посаду.

11. Зазначені обставини стали підставою для прийняття рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_2 на посаду судді.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, Суд встановив наступні фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

13. Указом Президента України від 10.11.2009 № 919/2009 ОСОБА_2 призначений на посаду судді військового місцевого суду Київського гарнізону строком на п'ять років.

14. Указом Президента України від 07.12.2010 № 1079/2010 ОСОБА_2 переведено на посаду судді Голосіівського районного суду м. Києва у межах п'ятирічного строку.

15. Строк повноважень судді ОСОБА_2 закінчився 10.11.2014.

16. 10.06.2014 ОСОБА_2 направив до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України заяву з проханням рекомендувати його для обрання на посаду судді безстроково.

17. Вища кваліфікаційна комісія суддів України провела перевірку відомостей стосовно кандидата на посаду судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 та встановила, що кандидат відповідає вимогам ст.127 Конституції України та ст.ст. 53, 64 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції від 07.07.2010). Крім того, за результатами перевірки звернень щодо професійної діяльності кандидата на посаду судді, Комісією не встановлено визначених законом обставин, що перешкоджають рекомендуванню його для обрання на посаду безстроково.

18. Відповідно до Закону України «Про очищення влади» суддя ОСОБА_2 пройшов перевірку, за результатами якої головою Голосіївського районного суду м. Києва складено довідку про те, що до ОСОБА_2 не застосовуються заборони, передбачені ч. 3 та 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

19. В Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні правопорушення відповідні відомості стосовно ОСОБА_2 відсутні.

20. 28.09.2016 Вища кваліфікаційна комісія суддів України прийняла рішення від № 57/бо-16, яким рекомендувала ОСОБА_2 для обрання на посаду судді Голосіївського районного суду м. Києва безстроково (а.с. 53).

21. Листом від 28.09.2016 № 18-9655/16 відповідне подання про обрання ОСОБА_2 на посаду судді Голосіївського районного суду м. Києва безстроково Вища кваліфікаційна комісія суддів України скерувала до Верховної Ради України (а.с. 52).

22. Верховна Рада України, керуючись п. 4 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 13. Конституції України, супровідним листом від 28.10.2016 № 01/06-221 (256125) передала до Вищої ради правосуддя подання та відповідні документи, які не були розглянуті Верховною Радою України (а.с. 51).

23. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу матеріалів між членами Вищої ради юстиції від 15.11.2016 матеріали щодо обрання на посаду судді ОСОБА_2 безстроково передані члену ради Мамонтовій І.Ю.

24. 25.11.2016 член Вищої ради правосуддя Мамонтова І.Ю. звернулася до Голови Голосіївського районного суду м. Києва з пропозицією направити належним чином засвідчені копії ухвалених постанов (про притягнення та звільнення осіб) у конкретно зазначених справах про адміністративні правопорушення, а також надати копії заяви судді ОСОБА_2 подану в порядку статті 4 Закону «Про очищення влади» та довідку, складену за результатами проведеної перевірки (а.с. 55).

25. Приводом для такого запиту стало звернення до Вищої ради юстиції голови ГО «Всеукраїнське об'єднання «Автомайдан» від 20.10.2016, в якому висловлювався сумнів щодо відповідності ОСОБА_2 критерію доброчесності та професійної етики.

26. Оскільки відповіді на запит від 25.11.2016 не надійшло, 17.01.2017 р. листа такого ж змісту було направлено повторно (а.с. 56)

27. Листом від 09.02.2017 Голосіївський районний суд м. Києва направив члену Вищої ради правосуддя Мамонтовій І.Ю. копії зазначених у запиті судових рішень та довідку, складену за результатами перевірки в порядку ст. 4 Закону України «Про очищення влади» (а.с.57).

28. У зазначеній довідці зазначено, що до ОСОБА_2 не застосовуються заборони, передбачені частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», з урахуванням рішення Ради суддів України № 23 від 03.03.2016 р. (а.с. 58).

29. На запит Вищої ради юстиції від 18.11.2016 про те, чи є судді фігурантами будь-яких кримінальних проваджень, Генеральна прокуратура України надала інформацію, згідно з якою Департаментом спеціальних розслідувань щодо переслідування учасників мирних акцій протесту під час Революції Гідності перевіряється законність дій 16 суддів, зокрема, й судді ОСОБА_2 (а.с. 60).

30. 17.07.2017 до Вищої ради правосуддя надійшло повторне звернення голови ГО «Всеукраїнське об'єднання «Автомайдан», в якому висловлювався сумнів щодо відповідності ОСОБА_2 критерію доброчесності та професійної етики.

31. Під час перевірки доводів звернення встановлено, що суддею ОСОБА_2 приймались постанови у справах про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, про позбавлення осіб права керування транспортними засобами строком на три місяці в період з 21.11.2013 до дня набрання чинності Законом України «Про відновлення довіри до судової влади, а саме:

- постанова від 13.01.2014 стосовно ОСОБА_9 (справа № 752/38/14-п), яка постановою Апеляційного суду м. Києва від 05.03.2014 скасована, а особу звільнено від адміністративної відповідальності на підставі Закону України від 21.02.2014 «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали міце під час проведення мирних зібрань»;

- постанова від 21.01.2014 стосовно ОСОБА_10 (справа № 752/684/14-п), яка постановою від 28.02.2014 судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 звільнена від адміністративної відповідальності на підставі Закону України від 21.02.2014 «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали міце під час проведення мирних зібрань»;

- постанова від 24.01.2014 стосовно ОСОБА_11 (справа № 752/848/14-п), яка постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.03.2014 скасована, а провадження у справі закрито;

- постанова від 24.01.2014 стосовно ОСОБА_12 (справа № 752/855/14-п), яка постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.03.2014 скасована, а провадження у справі закрито;

- постанова від 24.01.2014 стосовно ОСОБА_13 (справа № 752/833/14-п), який постановою від 28.02.2014 судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 звільнений від адміністративної відповідальності на підставі Закону України від 21.02.2014 «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали міце під час проведення мирних зібрань»;

- постанова від 28.01.2014 стосовно ОСОБА_14 (справа 3 752/932/14-п), який постановою Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2014 звільнений від адміністративної відповідальності на підставі Закону України від 21.02.2014 «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали міце під час проведення мирних зібрань»;

- постанова від 28.01.2014 стосовно ОСОБА_15 (справа № 752/1115/14-п), яка постановою від 28.02.2014 судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 звільнена від адміністративної відповідальності на підставі Закону України від 21.02.2014 «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали міце під час проведення мирних зібрань»;

- постанова від 30.01.2014 стосовно ОСОБА_16 (справа № 752/1267/14-п), яка постановою від 28.02.2014 судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 звільнена від адміністративної відповідальності на підставі Закону України від 21.02.2014 «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали міце під час проведення мирних зібрань»;

- постанова від 06.02.2014 стосовно ОСОБА_17 (справа № 752/1404/14-п), яка постановою від 28.02.2014 судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 звільнена від адміністративної відповідальності на підставі Закону України від 21.02.2014 «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали міце під час проведення мирних зібрань» (а.с. 77 - 118).

32. У судовому засіданні 01.02.2018 ОСОБА_2 надав копії постанов у справах про адміністративні правопорушення, зокрема: постанову від 24.01.2014 стосовно ОСОБА_18 (справа № 752/850/14-п), якою суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 повернув протокол про адміністративне правопорушення за ст. 122-2 КУпАП до відділу ДАІ для належного оформлення.

33. Аналогічні постанови приймалися суддею ОСОБА_2 04.02.2014 щодо ОСОБА_19, 06.02.2014 щодо ОСОБА_20, 27.01.2014 шодо ОСОБА_21 Постановою від 27.01.2014 щодо ОСОБА_22 провадження в адміністративній справ закрито.

34. 25.07.2017 член Вищої ради правосуддя Мамонтова І.Ю. склала висновок за результатами перевірки матеріалів про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Голосіївського районного суду м. Києва.

35. У висновку зазначено, що у декларації доброчесності судді ОСОБА_2 самостійно вказав у п.17 про те, що ним не приймалось одноособово або у колегії суддів рішення передбачене ст. 3 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» та в п.19 підтвердив, що до нього не застосовуються заборони визначені Законом України «Про очищення влади». Однак це, на думку члена Вищої ради правосуддя Мамонтової І.Ю. не відповідає дійсності.

36. Окрім того, у висновку зазначено, що Генеральна прокуратура України повідомила, що Департаментом спеціальних розслідувань під час розслідування кримінальних проваджень щодо переслідування учасників мирних акцій протесту під час Революції Гідності перевіряється законність дій 16 суддів, зокрема судді ОСОБА_2 (про підозру йому не повідомлялось).

37. У висновку звернено увагу також на те, що суддя ОСОБА_2 не направив до Вищої ради правосуддя заяву з проханням призначити його на посаду судді безстроково на підставі пункту 30 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2010.

38. У висновку згадано також, що до Вищої ради юстиції 13.12.2016 надійшло звернення від Міністерства юстиції України про порушення суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 вимог щодо несумісності (п. 13 ч.2 ст. 3 та ч.3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади»). Однак таке повернуто у зв'язку з недотриманням процедури звернення.

39. На підставі вищезазначених обставин член Вищої ради правосуддя Мамонтова І.Ю. дійшла висновку, що наведене викликає обгрунтований сумнів щодо відповідності ОСОБА_2 критерію доброчесності судді та професійної етики та є обставинами, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади. Запропонувала Вищій раді правосуддя прийняти рішення про відмову у внесені подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Голосіївського районного суду м. Києва.

40. Листом від 28.07.2017 суддю ОСОБА_2 запрошено на засідання Вищої ради правосуддя, яке заплановано на 08.08.2017 (а.с. 68).

41. 09.08.2017 член Вищої Ради правосуддя Мамонтова І.Ю. направила судді ОСОБА_2 листа, в якому повідомила, що перевіряючи дані декларації доброчесності судді, виявилось, що у п.17 суддя зазначив, що ним не приймалось одноособово або у колегії суддів рішення передбачене ст. 3 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» та у п.19 підтвердив, що до нього не застосовуються заборони, визначені Законом України «Про очищення влади». Разом з тим, під час опрацювання матеріалів було встановлено, що суддею було винесено 9 постанов про позбавлення осіб права на керування транспортними засобами строком на 3 місяці в період з 21.11.2013 до дня набрання чинності Законом України «Про відновлення довіри до судової влади». У зв'язку з цим ОСОБА_2 було запропоновано надати пояснення з приводу зазначеної у декларації доброчесності інформації. (а.с. 59).

42. Листом від 23.08.2017 суддю ОСОБА_2 запрошено на засідання Вищої ради правосуддя, заплановане на 05.09.2017 на 10:00 (а.с. 69).

43. 04.09.2017 ОСОБА_2 звернувся з заявою про перенесення засідання, у зв'язку із хворобою. Заява надійшла до Вищої ради правосуддя 05.09.2017 о 09.10. тобто до початку засідання. Під час судового засідання ОСОБА_2 надав копії довідки № 3550 від 04.09.2017, виданої Коростишівською районною центральною лікарнею про те, що 04.09.2017 о 22.50 він звертався за медичною допомогою (забій правої гомілки).

44. З 05.09.2017 ОСОБА_2 видано листок непрацездатності.

45. 05.09.2017 Вища рада правосуддя на пленарному засіданні ухвалила рішення № 2620/0/15-17 «Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Голосіївського районного суду м. Києва» (а.с. 38).

46. У витягу з протоколу засідання Вищої ради правосуддя від 05.09.2017 зазначено, що проголосували «за» - 1, «проти» - 16 (а.с. 46).

47. В основу рішення від 05.09.2017 року № 2620/0/15-17 покладено обставини, встановлені та викладені членом Вищої ради правосуддя Мамонтовою І.Ю. у висновку від 25.07.2017.

48. На адвокатський запит представника ОСОБА_2 17.01.2018 Генеральна прокуратура України повідомила, що за результатами опрацювання масиву даних Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальні провадження, в яких містяться відомості про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності в якості підозрюваного, обвинуваченого, а також стосовно нього не встановлені.

49. Наведені обставини сторони не заперечили, щодо них немає спору. Проте, позивач не погоджується з їх оцінкою, з висновками, зробленими на підставі цих обставин, і рішенням Вищої ради правосуддя.

IV. ОЦІНКА СУДУ

50. Оцінивши обставини справи, підтверджені доказами, наведені сторонами аргументи на обґрунтування позову та заперечень, Суд дійшов наступних висновків.

а) Щодо порядку призначення судді, строк повноважень якого закінчився

51. Відповідно до ст. 128 Конституції України в редакції, що діяла на час призначення ОСОБА_2 на посаду судді (10.11.2009) і була чинною на час закінчення строку, на який його було призначено (10.11.2014), перше призначення на посаду професійного судді строком на п'ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом.

52. Указом Президента України від 10.11.2009 № 919/2009 ОСОБА_2 було призначено на посаду судді строком на 5 років. Продовження повноважень судді після спливу п'ятирічного строку не було безумовним. Процедура передбачала обрання судді безстроково Верховною Радою України. Відтак, Конституція України у редакції, що діяла на час призначення ОСОБА_2 на посаду судді, не гарантувала йому право на безстрокове обрання після закінчення строку повноважень.

53. Під час конституційної реформи, це положення було змінено. Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 1401-VIII статтю 128 викладено у новій редакції, яка не передбачає «першого» строку призначення судді.

54. Водночас, у підпункті 2 п. 16-1 П Розділу XV «Перехідні положення» передбачено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" повноваження суддів, призначених на посаду строком на п'ять років, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Такі судді можуть бути призначені на посаду судді в порядку, визначеному законом.

55. Відповідно до п. 17 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 повноваження суддів, призначених на посаду строком на п'ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв'язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

56. Водночас, відповідно до п. 30 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 матеріали та рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання суддів безстроково, щодо яких на день набрання чинності цим Законом Верховною Радою України рішення не прийнято, направляються Верховною Радою України до Вищої ради правосуддя протягом десяти днів з дня набрання ним чинності. Вища рада правосуддя на своєму засіданні у пленарному складі вирішує питання щодо кожного судді про його призначення або відмову у призначенні з одночасним поверненням матеріалів Вищій кваліфікаційній комісії суддів України.

57. Повноваження ОСОБА_2 як судді Голосіївського районного суду м. Києва припинилися 10.11.2014 у зв'язку із закінченням строку, на який його було призначено. Матеріали та рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання його безстроково на день набрання чинності цим Законом перебували у Верховній Раді України і рішення за ними не було прийнято. Ці матеріали було направлено до Вищої ради правосуддя для вирішення питання щодо призначення або відмови у призначенні його на посаду судді.

58. Статтею 131 Конституції України встановлено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, вносить подання про призначення судді на посаду.

59. 05.01.2017 набрав чинності Закон України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII, яким визначено статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя.

60. Законом України «Про Вищу раду правосуддя» визначено статус Вищої ради правосуддя. Відповідно до ст.1 цього Закону Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

61. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону Вища рада правосуддя вносить подання про призначення судді на посаду.

62. Таким чином, законодавством, яке визначає статус суддів, не передбачено автоматичного призначення судді у разі закінчення строку, на який його було призначено. Вирішення цього питання віднесено до повноважень Вищої ради правосуддя, яка з підстав та в порядку, передбачених законом, може ухвалити рішення про призначення або відмову у призначенні судді безстроково.

б) Щодо обсягу судового контролю

63. Позивач вважає, що оскаржуване Рішення, яким Вища рада правосуддя відмовила у внесенні Президенту України подання про призначення його на посаду судді, є протиправним і не погоджується з оцінкою обставин, покладених в його основу. Усі аргументи позивача (п. 9) стосуються обґрунтованості рішення.

64. Відповідач заперечує позов, покликаючись на те, що підстави для оскарження та скасування рішення про відмову у внесені подання про призначення судді на посаду, наведені у ч. 21 ст. 79 Закону «Про судоустрій та статус суддів», є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню. Оскарження рішення Вищої ради правосуддя з інших підстав, зокрема й тих, на які покликається позивач, не допускається (п. 10 А).

65. Відтак, насамперед, Суд звертає увагу на обсяг судового контролю у справі.

66. Відповідно до ч. 21 ст. 79 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано членом Вищої ради правосуддя, який брав участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилання на визначені законом підстави відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду або мотивів, з яких Вища рада правосуддя прийшла до відповідних висновків.

67. Таким чином, у ч. 21 ст. 79 Закону встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа може звернутись до суду та оскаржити відмову Вищої ради правосуддя у внесенні Президенту України подання про призначення суддею. Зазначені підстави носять досить формальний характер.

68. Суд звертає увагу, що між ОСОБА_2 і Вищої радою правосуддя існує юридичний спір щодо правомірності відмови у внесенні подання Президентові України про призначення його на посаду суддів безстроково. ОСОБА_2 звернувся за захистом належного йому права на призначення на посаду судді безстроково.

69. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

70. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

71. Конституційним Судом України в Рішенні від 25.11.1997 № 6-зп сформульовано правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

72. Реалізація права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів має відповідати також вимозі стосовно доступності правосуддя, про що зазначено у міжнародних правових документах - Загальній декларації прав людини (стаття 8), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (стаття 14), Конвенції (стаття 6), Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року (пункт 4).

73. Конституційний Суд України у Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини), а недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади (абзац шостий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

74. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_23, ОСОБА_24 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов'язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

75. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

76. Таким чином, ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

77. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

78. Враховуючи наведене, Суд дійшов висновку, що у випадку порушення Вищою радою правосуддя права особи на призначення на посаду судді, зокрема прийняття неправомірного рішення, особа має право оскаржити рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду, не обмежуючись підставами, наведеними у ч. 21 ст. 79 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

79. Відповідно до ч. 5 ст. 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Таке положення внесене до Конституції України разом з конституційною реформою правосуддя в Україні (Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII).

80. Відповідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

81. Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

82. Отже, в контексті спору, перевірка Судом обґрунтованості та мотивів відмови у внесенні подання про призначення судді на посаду, які зазначені або не зазначені у відповідному рішенні Вищої ради правосуддя, яке оскаржується в судовому порядку, знаходиться в межах предмету перевірки, яку зобов'язаний здійснити суд, що розглядає адміністративну справу.

83. Повна перевірка оскарженого рішення на предмет дотримання принципів, наведених у ч. 2 ст. 2 КАС України, є гарантією досягнення мети адміністративного судочинства - ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

84. При цьому, перевірка лише формальної наявності у тексті рішення Вищої ради правосуддя мотивів, з яких остання прийшла до відповідних висновків, без оцінки їх обґрунтованості та аргументів особи, щодо якої прийнято рішення, є неприйнятною та такою, що не узгоджується з метою адміністративного судочинства. Обмеження судового контролю суперечило б самій природі Верховного Суду, визначеного Конституцією України найвищим судом у системі судоустрою України, покликаного забезпечувати гарантоване право людини на ефективний судовий захист.

85. Саме таке тлумачення повноваження Верховного Суду якраз і свідчило б про порушення ст. 55 Конституції України і статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказувало б на безпідставне наділення Вищої ради правосуддя абсолютними, неоскаржуваними повноваженнями, які були б поза сферою судовою юрисдикції.

86. З комплексного аналізу наведених норм Суд дійшов висновку, що при вирішенні спорів щодо рішення Вищої ради правосуддя, суди, в першу чергу, мають перевіряти чи не порушує таке рішення прав та свобод людини в цілому, а не обмежуватись лише аналізом переліку підстав, які визначені у частині 21 статті 79 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

в) Щодо обґрунтованості підстав Рішення

87. Відповідно до ч. 19 ст. 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вища рада правосуддя може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду виключно з таких підстав:

1) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з таким призначенням;

2) порушення визначеного законом порядку призначення на посаду судді.

Підстави, зазначені у пункті 1 цієї частини, Вища рада правосуддя визначає, керуючись власною оцінкою обставин, пов'язаних із кандидатом на посаду судді, та його особистих якостей.

88. Оскаржуване Рішення винесено на підставі п. 1 ч. 19 ст. 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Вища рада правосуддя дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата ОСОБА_2 критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з таким призначенням.

89. У контексті цієї статті «сумнівом» є невпевненість, відсутність внутрішнього переконання у членів Вищої ради правосуддя щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики. Сумнів ґрунтується на внутрішній оцінці сукупності усіх обставин, що мають відношення до кандидата на посаду судді.

90. Сумнів може вважатися «обґрунтованим», якщо він ґрунтується на дійсних обставинах, з якими він пов'язаний, і ці обставини підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

91. Сумнів має значення і може бути законною підставою для відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду, якщо він пов'язаний з (1) доброчесністю, (2) професійною етикою.

92. Окрім того, підставою для відмови у внесенні подання можуть бути «інші обставини, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з таким призначенням».

93. Суд відзначає, що за Законом Вища рада правосуддя має доволі широкі межі оцінки як в частині визначення конкретних обставин, які можуть вплинути на суспільну довіру до судової влади, так і щодо доброчесності та етичності кандидата. Однак такі широкі межі розсуду загалом відповідають завданню Вищої ради правосуддя - формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів.

94. Ухвалюючи Рішення щодо ОСОБА_2, Вища рада правосуддя взяла до уваги дві обставини:

а) ухвалення суддею ОСОБА_2. постанов у справах про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП, про позбавлення осіб права керування транспортними засобами строком на три місяці в період з 21.11.2013 до дня набрання чинності Законом України «Про відновлення довіри до судової влади»;

б) порушення і неправильне заповнення декларації доброчесності судді. ОСОБА_2 самостійно вказав у п.17 про те, що ним не приймалось одноособово або у колегії суддів рішення передбачене ст. 3 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» та в п.19 підтвердив, що до нього не застосовуються заборони визначені Законом України «Про очищення влади».

95. Перша обставина належить до групи «інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади».

96. Суд погоджується з висновком Вищої ради правосуддя, що в умовах суспільно-політичної ситуації, яка склалась в Україні, ухвалення суддею ОСОБА_2. у 2014 році постанов у справах про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП, є обставиною, яка може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади. Це підтверджується, зокрема і увагою громадських організацій до призначення судді ОСОБА_2 на посаду, які зверталися до Вищої ради правосуддя.

97. Аргумент позивача, що ці постанови ніким не скасовані, а тому є законними (п. 9 А), Суд відхиляє. По-перше, окремі постанови були переглянуті самим суддею ОСОБА_2, окремі - Апеляційним судом м. Києва. По-друге, Вища рада правосуддя не оцінювала законності постанов чи дій судді ОСОБА_2 під час їх ухвалення. Натомість, Вища рада правосуддя оцінювала як призначення ОСОБА_2, який ухвалював ці постанови, може вплинути на суспільну довіру до судової влади. І дійшла висновку, що такий вплив може бути негативним.

98. Друга обставина - неправильне заповнення декларації доброчесності судді, - має безпосереднє відношення до критерію «доброчесність».

99. Суд погоджується з оцінкою, яку цій обставині надано у Рішенні. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади» від 08.04.2014 № 1188-VII суддя суду загальної юрисдикції підлягає перевірці у разі прийняття ним одноособово або у колегії суддів, зокрема, рішень про накладення адміністративних стягнень на осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання водіями вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу та про залишення зазначених рішень без змін судом апеляційної інстанції в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом.

100. Суддя ОСОБА_2 приймав такі постанови. Їх копії були предметом дослідження Вищої ради правосуддя. Відтак, заповнюючи Декларацію про доброчесність судді, суддя ОСОБА_2 повинен був повідомити про це.

101. Суд відхиляє покликання позивача на Довідку за результатами перевірки в порядку ст. 4 Закону України «Про очищення влади» (а.с.57), за якою встановлено, що "до ОСОБА_2 не застосовуються заборони, передбачені частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», з урахуванням рішення Ради суддів України № 23 від 03.03.2016 р.", оскільки зазначена Довідка не є підставою для заповнення декларації доброчесності судді.

102. Як зазначено у ст. 62 Закону «Про судоустрій та статус суддів» декларація доброчесності судді складається з переліку тверджень, правдивість яких суддя повинен задекларувати шляхом їх підтвердження або непідтвердження.

103. Таким чином, виявлення у декларації доброчесності неправдивих тверджень, навіть якщо вони підтверджені довідкою за результатами перевірки в порядку ст. 4 Закону України «Про очищення влади», свідчить про порушення вимог щодо заповнення декларації.

104. Заповнюючи декларацію доброчесності, суддя ОСОБА_2, який приймав рішення про накладення адміністративних стягнень на осіб, які були учасниками масових акцій протесту, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі статті 122-2 КУпАП, усвідомлював, що ці рішення передбачені ст. 3 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» і про їх ухвалення необхідно зазначити у декларації. Проте не зробив цього.

105. Неподання, несвоєчасне подання декларації доброчесності суддею або декларування в ній завідомо недостовірних (у тому числі неповних) тверджень мають наслідком дисциплінарну відповідальність, встановлену цим Законом.

106. Встановивши факт декларування завідомо недостовірних тверджень, Вища рада правосуддя не вирішувала питання про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, а лише врахувала цю обставину як таку, що свідчить про наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності.

107. Позивач зазначає, що рішення також ґрунтувалося на інформації Генеральної прокуратури України про проведення перевірки законності дій 16 суддів, зокрема й судді ОСОБА_2 (п. 9 В)

108. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. З урахуванням презумпції невинуватості особи, Суд вважає, що сама по собі інформація Генеральної прокуратури України про ОСОБА_2 не може бути підставою обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з таким призначенням. Це лише інформація, яка отримана в порядку, передбаченому законом, і вона може оцінюватися в контексті інших обставин, що мають значення, і визначені законом як можливі підстави для відмови у внесені подання про призначення на посаду судді.

109. Суд звертає увагу, що інформація Генеральної прокуратури України, хоч і згадана у тексті висновку та Рішення, наведена саме як інформація, не оцінювалася окремо, і не була підставою для висновку члена Вищої ради правосуддя Мамонтової Ю.І. та оскаржуваного Рішення.

110. З цих підстав Суд відхиляє аргумент позивача, зазначений у п. 9 В).

111. Щодо покликання позивача на те, що члени Вищої ради правосуддя не надали належної оцінки діяльності ОСОБА_2 на посаді судді, не взяли до уваги його позитивну характеристику (п. 9 Г), Суд вважає, що ці відомості були наявні в особовій справі. Законом не передбачено необхідності відображення цих відомостей у тексті рішення.

112. З цих причин Суд відхиляє аргумент позивача, зазначений у п. 9 Г).

113. Таким чином, оцінюючи обґрунтованість підстав ухваленого рішення в цілому, Суд дійшов висновку, що під час розгляду питання про внесення подання про призначення ОСОБА_2 на посаду судді, у Вищої ради правосуддя були підстави для обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності, а також були виявлені обставини, які, у разі призначення ОСОБА_2, можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

г) Щодо права Вищої ради правосуддя не погодитися з рекомендацією ВККС

114. Відповідно до абз. 2 ч. 4 статті 37 Закону «Про Вищу раду правосуддя» Вища рада правосуддя може ухвалити рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду відповідно до пункту 1 частини дев'ятнадцятої статті 79 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" тільки на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані Вищою радою правосуддя в передбаченому законом порядку, якщо:

1) такі відомості не були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

2) Вища кваліфікаційна комісія суддів України не дала належної оцінки таким відомостям в межах процедури кваліфікаційного оцінювання щодо відповідного кандидата.

115. Як зазначено в оскаржуваному Рішенні, воно прийняте на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані Вищою радою правосуддя в передбаченому законом порядку і які не були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

116. Як зазначалось вище, такими відомостями є дві обставини:

А) ухвалення суддею ОСОБА_2. постанов у справах про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КУпАП, про позбавлення осіб права керування транспортними засобами строком на три місяці в період з 21.11.2013 до дня набрання чинності Законом України «Про відновлення довіри до судової влади».

Б) порушення і неправильне заповнення декларації доброчесності судді. ОСОБА_2 самостійно вказав у п.17 про те, що ним не приймалось одноособово або у колегії суддів рішення передбачене ст. 3 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» та в п.19 підтвердив, що до нього не застосовуються заборони визначені Законом України «Про очищення влади».

117. Суду не надано доказів, що ці обставини були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України під час вирішення питання про рекомендацію до обрання ОСОБА_2 на посаду судді. У тексті рекомендації не відображено аналізу цих відомостей.

118. З огляду на те, що ці відомості були отримані на запит члена Вищої ради правосуддя Мамонтової І.Ю., Суд дійшов висновку, що ці відомості з'явилися лише на стадії розгляду рекомендації у Вищій раді правосуддя, є новими, мають безпосереднє значення для оцінки кандидата на посаду судді. Необхідність їх врахування випливає із завдання Вищої ради правосуддя - формування доброчесного та високопрофесійного корпусу.

119. Щодо порядку отримання цих відомостей, Суд звертає увагу на ч. 2 статті 31 Закону, у якій передбачено, що член Вищої ради правосуддя має право робити запити у справі, по якій такий член є доповідачем. Відтак, під час перевірки обставин, які викликали сумнів щодо доброчесності, витребовуючи запитами докази про діяльність судді ОСОБА_2, член Вищої ради правосуддя Мамонтова І.Ю. діяла у на підставі, у межах та у спосіб, визначений законом.

120. Враховуючи наведене, Суд дійшов висновку, що рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду було прийняте на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані Вищою радою правосуддя в передбаченому законом порядку, такі відомості не були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, є належними і мають істотне значення для оцінки доброчесності судді.

д) Щодо порушення процедури

121. У статті 36 Закону «Про Вищу раду правосуддя» врегульовано розгляд Вищою радою правосуддя рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Вища рада правосуддя ухвалює рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, до якої обов'язково додається особова справа (досьє) кандидата на посаду судді. За результатами попереднього розгляду доповідач складає висновок щодо можливості призначення судді на посаду та виносить такий висновок на розгляд Вищої ради правосуддя. На засіданні Вищої ради правосуддя кандидатура на посаду судді розглядається після доповіді члена Вищої ради правосуддя, який визначений доповідачем у цій справі. Кандидат на посаду судді, стосовно якого розглядається питання щодо внесення подання про призначення судді на посаду, запрошується на засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка кандидата на посаду судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.

122. ОСОБА_2 знав про засідання, яке заплановано на 05.09.2017. Це доводиться тим, що 05.09.2017 до засідання від нього надійшла заява про відкладення засідання. Причини, які перешкодили йому з'явитися, загалом можуть вважатися поважними. Проте, навіть поважні причини неявки не є перешкодою для розгляду питання. Окрім того, Суд враховує, що один раз засідання вже відкладалося (23.08.2017).

123. Таким чином, право ОСОБА_2 на участь у засіданні Вищої ради правосуддя під час вирішення питання щодо внесення подання про призначення його на посаду судді не можна вважати порушеним. Його відсутність не мала наслідком ухвалення протиправного рішення.

124. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

125. Оцінюючи обставини справи в сукупності, Суд дійшов дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і прав позивача не порушив.

126. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

127. КАС України не передбачає відшкодування судових витрат позивачеві, якому у задоволенні позову відмовлено. Тому судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 246, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення Вищої ради правосуддя від 05 вересня 2017 року № 2620/0/15-17 «Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Голосіївського районного суду м.Києва» відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 05.02.2018.

Головуючий-суддя В.М. Кравчук

Суддя М.М. Гімон

Суддя А..Ю. Бучик

Суддя О.П. Стародуб

Суддя Н.В. Коваленко