Справа № 820/4462/17
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 лютого 2018 р. № 820/4462/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Антарес"
до Головного управління ДФС у Сумській області
про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Антарес" в порядку адміністративного судочинства заявив вимоги: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДФС у Сумській області № від 12.09.2017 року; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте Головним управлінням ДФС у Сумській області № від 12.09.2017 року.

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що акцизний податок був перерахований своєчасно та у повному обсязі, але на інший рахунок. Перераховані кошти як помилково чи безпідставно сплачені до ініціатора переказу не повертались, а були зараховані до доходів державного бюджету України. За заявою платника контролюючий орган зарахував сплачені кошти без їх повернення платнику на правильний рахунок. Оскільки кошти були одержані державою та з її власності не вибували вважає відсутніми підстави для застосування штрафу згідно з ст.126 Податкового кодексу України.

Представник відповідача, Головне управління Державної фінансової служби у Сумській області з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що у визначені законом строки кошти на належний рахунок не надійшли. Причиною цьому є вина платника податків, котрий припустився помилки у заповненні реквізитів платіжних доручень. Стверджував, що строком оплати слід вважати дату зарахування коштів на правильний рахунок. За таких обставин, наполягав на вчиненні платником порушення, передбаченого ст.126 Податкового кодексу України.

У судове засідання, яке призначено на 06.02.2018 року (за клопотанням відповідача у режимі відеоконференції) представник відповідача не прибув, хоча про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав клопотання про перенесення розгляду справи. Зі змісту даного клопотання вбачається, що відповідачем не зазначено жодних причин неможливості прибуття останнього у судове засідання.

Суд звертає увагу, що судові засідання по даній справі, а саме 30.11.2017р., 20.12.2017р., 24.01.2018 р., 06.02.2018 р. за клопотанням представника відповідача були призначені до розгляду в режимі відеоконференції.

За таких підстав суд визнає неявку представника відповідача у судове засідання без поважних причин та на підставі п.1 ч.3 ст.205 КАС України розглядає справу за відсутності представника відповідача.

Враховуючи, що надійшло клопотання позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними в матеріалах справи документами у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення представників сторін, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, перевіривши обгрунтованість доводів сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини спірних правовідносин, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що ГУ ДФС у Сумській області 15.08.2017р. була проведена камеральну перевірку ТОВ фірма «Антарес» з питання несвоєчасної сплати самостійно визначеного податкового зобов'язання з акцизного податку за жовтень 2015р.-листопад 2016р.

Результати перевірки оформлені актом №1630/18/28/40/24481777 від 15.08.2017р., у якому викладені судження контролюючого органу про вчинення платником податків порушення п.57.1 ст.57, п.222.3.1 ст.222 Податкового кодексу України за рахунок оплати самостійно узгоджених податкових зобов'язань по акцизному податку за період жовтень 2015р.-листопад 2016р. поза межами визначеного законом строку.

З посиланням на даний акт суб'єкт владних повноважень 12.09.2017 року прийняв податкові повідомлення - рішення № (про застосування штрафу у розмірі 10% у сумі - 9.636,06 грн.) та № (про застосування штрафу у розмірі 20% у сумі - 63.466,88 грн.).

Як з'ясовано судом, юридичною підставою для прийняття спірних рішень суб'єкт владних повноважень обрав положення ст.126 Податкового кодексу України, а фактичною підставою послугувало судження контролюючого органу про оплату платником податкових зобов'язань за деклараціями по акцизному податку за період жовтень 2015р.-листопад 2016р. після закінчення строку, встановленого п.57.1 ст.57 та п.п. 222.3.1 пункту 222.3 ст. 222 Податкового кодексу України.

Перевіряючи відповідність закону юридичних та фактичних мотивів, покладених владним суб'єктом в основу спірних рішень, суд зазначає, що правовідносини з приводу справляння акцизного податку унормовані приписами розділу VI Податкового кодексу України.

У ході розгляду справи судом достеменно встановлено, що між сторонами відсутній спір з приводу обставин декларування та розміру зобов'язань ТОВ за деклараціями по акцизному податку за період жовтень 2015р.-листопад 2016р.

В тексті акту перевірки контролюючий орган взагалі оминув увагою обставини виконання ТОВ податкового обов'язку за цими деклараціями, але з наданих на вимогу суду документів однозначно вбачається, що платник провів платежі: 1) за жовтень 2015 року згідно з декларацією № від 09.11.2015 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 106.673,0 грн., оплата здійснена 26.11.2015 року згідно з платіжним дорученням №8190 на суму 106.673,00 грн. при граничному терміні - 30.11.2015 року; 2) за листопад 2015 року згідно з декларацією № від 09.12.2015 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 95.655,0 грн., оплата здійснена 28.12.2015 року згідно з платіжним дорученням №8687 на суму 95.655,00 грн. при граничному терміні - 30.12.2015 року. 3) за грудень 2015 року згідно з декларацією № від 13.01.2016 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 114.286,0 грн., оплата здійснена 26.01.2016 року згідно з платіжним дорученням №431 на суму 114.286,0 грн. при граничному терміні - 30.01.2016 року. 4) за січень 2016 року згідно з декларацією № від 11.02.2016 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 89.377,0 грн., оплата здійснена 23.02.2016 року згідно з платіжним дорученням №938 на суму 89.377,0 грн. при граничному терміні - 01.03.2016 року; 5) за лютий 2016 року згідно з декларацією № від 18.03.2016 року, сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 82.896,0 грн., оплата здійснена 29.03.2016 року згідно з платіжним дорученням №1457 на суму 82.897,0 грн. при граничному терміні - 30.03.2016 року; 6) за березень 2016 року згідно з декларацією № від 14.04.2016 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 94.086,0 грн., оплата здійснена 28.04.2016 року згідно з платіжним дорученням №1937 на суму 94.086,0 грн. при граничному терміні - 30.04.2016 року; 7) за квітень 2016 року згідно з декларацією № від 20.05.2016 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 118.488,0 грн., оплата здійснена 30.05.2016 року згідно з платіжним дорученням №508 на суму 118.484,0 грн., при граничному терміні - 30.05.2016 року; 8) за травень 2016 року згідно з декларацією № від 17.06.2016 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 163.469,0 грн., оплата здійснена 29.06.2016 року згідно з платіжним дорученням №2826 на суму 163.469,0 грн. при граничному терміні - 30.06.2016 року; 9) за червень 2016 року згідно з декларацією № від 13.07.2016 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 211.324,0 грн., оплата здійснена 27.07.2016 року згідно платіжного доручення №3210 на суму 211.324,0 грн. при граничному терміні - 30.07.2016 року; 10) за липень 2016 року згідно з декларацією № від 16.08.2016 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 274.698,0 грн., оплата здійснена 30.08.2016 року згідно з платіжним дорученням №3572 на суму 274.698,0 грн. при граничному терміні сплати - 30.08.2016 року; 11) за серпень 2016 року згідно з декларацією № від 12.09.2016 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 285.597,0 грн., оплата здійснена 27.09.2016 року згідно з платіжним дорученням №4027 на суму 285.597,0 грн. при граничному терміні сплати - 30.09.2016 року; 12) за вересень 2016 року згідно з декларацією № від 13.10.2016 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 165.720,0 грн., оплата здійснена 27.10.2016 року згідно з платіжним дорученням №4398 на суму 165.720,0 грн. при граничному терміні сплати - 30.10.2016 року; 13) за жовтень 2016 року згідно з декларацією № від 18.11.2016 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 153.065,0 грн., оплата здійснена 29.11.2016 року згідно з платіжним дорученням №4821 на суму 153.065,0 грн. при граничному терміні сплати -30.11.2016 року; 14) за листопад 2016 року згідно з декларацією № від 13.12.2016 року сума самостійно визначеного грошового зобов'язання становить - 168.407,0 грн.,оплата здійснена 29.11.2016року згідно з платіжним дорученням №4821 на суму 153.065,0 грн. при граничному терміні сплати - 30.12.2016 року.

Сформульоване платником у перелічених вище платіжних дорученнях призначення платежу містить ідентифікаційний код ТОВ, код бюджетної класифікації платежу, зазначення звітного податкового періоду, що виключає можливість будь-якого іншого тлумачення обставин оплати, окрім виконання податкового обов'язку за наведеними вище деклараціями.

Частиною 1 ст.43 Бюджетного кодексу України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з ч.5 ст.45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Стосовно обставин спірних правовідносин це означає, що сплачені платником кошти надійшли у власність Держави, були остаточно зараховані на єдиний казначейський рахунок і безперешкодно використовувались Державою в особі компетентних органів за потребами на їх розсуд безвідносно до допущеної платником помилки відносно найменування конкретного тероргану ДКС України як отримувача коштів.

Пунктом 126.1 ст.126 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку про відсутність у спірних правовідносинах підстав для застосування до платника цієї норми закону, позаяк, по-перше, запроваджена міра юридичної відповідальності підлягає застосуванню за несплату коштів, тобто за вчинення бездіяльності, у той час як платник передав належні на праві приватної власності безготівкові кошти у розпорядження бюджету. По-друге, у ході розгляду справи владний суб'єкт не подав належних та допустимих доказів виникнення податкового боргу, прийняття податкової вимоги, набуття приводу для зміни визначеного платником податків платежу.

Окрім того, суд зважає, що усупереч вимогам ст.8, ч.2 ст.19 Конституції України владний суб'єкт не забезпечив дотримання у спірному випадку правила юридичної визначеності як невід'ємної складової принципу верховенства права, адже при наявності у тексті ст.126 Податкового кодексу України декількох пунктів для застосування штрафу повинен був з достатньою чіткістю конкретизувати обрану для застосування норму права, але не зробив цього.

Вказане зумовило винесення спірних рішень при нездоланному дефекті змісту, котрий сам по собі є достатньою підставою для скасування цих правових актів індивідуальної дії.

За визначенням п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Проте, у ході розгляду справи відповідач як владний суб'єкт не подав жодних належних та допустимих доказів як протиправності дій позивача, так і спрямування наміру позивача на порушення економічних (фінансових) інтересів Держави на своєчасне набуття у власність коштів платників податків як результат виконання податкового обов'язку.

За таких обставин, суд не заходить підстав для визнання юридично правильним та фактично вірним судження суб'єкта владних повноважень про несвоєчасну оплату позивачем акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів у спірних правовідносинах.

Натомість суд вважає, що здійснюваний інпекцією облік проведених платником у спірних правовідносинах платежів по оплаті вищезазначеного податку за різними критеріями є умовним і за Податковим кодексом України не може мати правовим наслідком притягнення платника до юридичної відповідальності у вигляді обтяження штрафом.

Судовим розглядом встановлено, що грошові кошти, які вибули з власності платника з підстав оплати акцизного податку, не були повернуті йому як надмірно чи помилково сплачені суми, а залишились на казначейських рахунках, а тому мають враховуватись саме як оплата акцизного податку.

Крім того, суд зазначає, що тлумачення змісту ст.126 Податкового кодексу України було надано Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 року по справі К/9901/1454/17810/875/17 і полягає у тому, що визначена цією статтею міра юридичної відповідальності застосовується за діяння у формі бездіяльності. У спірних правовідносинах платник бездіяльності не допустив, вчинив дії по сплаті податку. А, отже, з урахуванням правової позиції Верховного Суду не підлягає притягненню до відповідальності на підставі ст.126 Податкового кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки судом в ході розгляду справи встановлено факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин у галузі податкової справи, а відповідач як владний суб'єкт у порядку ч.2 ст.77 КАС України не довів правильності та обгрунтованості власних суджень, то позов підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області № від 12.09.2017 року та № від 12.09.2017 року.

3. Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

4. Роз'яснити, що скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України.

5. Роз'яснити, що судове рішення у повному обсязі виготовлено за правилами ч.3 ст.243 КАС України 06.02.2018 року.

Суддя Старосєльцева О.В.