Справа № 807/685/16
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/10957/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року (прийняту у м. Ужгороді суддею Рейті С.І.; у повному обсязі складено 17 жовтня 2017 року) в адміністративній справі № 807/685/16 за позовом публічного акціонерного товариства «Готельно-туристичний комплекс «Інтурист-Закарпаття» до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення частково,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «Готельно-туристичний комплекс «Інтурист-Закарпаття» (далі - Товариство; ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття») звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - ДПІ у м. Ужгороді) від 25.03.2016 за № в частині визначення Товариству суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) - 66 791,79 грн та пені - 64 248,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нарахування штрафу та пені згідно із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням відбулося під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, що суперечить вимогам законодавства.

У ході розгляду справи ДПІ у м. Ужгороді було замінено на її правонаступника - Ужгородську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - Ужгородська ОДПІ).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеною постановою, її оскаржила Ужгородська ОДПІ, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Тому просив скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржене податкове повідомлення-рішення прийняте вже після порушення провадження у справі про банкрутство, а тому дія мораторію на виконання цих грошових зобов'язань не розповсюджується.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, у період з 11.02.2016 по 02.03.2016 ДПІ у м. Ужгороді провела документальну планову виїзну перевірку ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» з питань щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з праців-никами; правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 11.03.2016 за № 177/07-01/02574001.

Перевіркою встановлено порушення Товариством пп. 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині порушення термінів перерахування податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) в сумі - 101 915,61 грн; пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України в частині неутримання ПДФО при виплаті фізичній особі доходу, внаслідок чого Товариству донараховано ПДФО за грудень 2013 р. в сумі 417,50 грн; п. 176.2 «б» ст. 176 ПК України в частині подання з недостовірними відомостями податкового розрахунку сум доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податків - фізичних осіб (1 ДФ) за ІV квартал 2013 року; пп. 1.1 п. 16 прим. 1 підрозділу 19 розд. ХХ, пп. 168.1.2 та 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України в частині порушення термінів перерахування військового збору в сумі - 362,80 грн.

На підставі акту перевірки та відповідно до встановлених порушень ДПІ у м. Ужгороді прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.03.2016 за № , яким Товариству визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у т.ч з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 233373,21 грн, у т.ч.: за податковим зобов'язанням - 102 333,11 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 66 791,79 грн та пені - 64 248,31 грн відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України.

Також встановлено, що ухвалами господарського суду Закарпатської області від 26.10.2011 (справа № 5008/1483/2011) та від 11.11.2015 (справа № 907/1125/15) порушено провадження про банкрутство ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що із порушенням провадження у справі про банкрутство та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів у підприємства не припиняється обов'язок сплачувати податки і збори у встановленому порядку та розмірах за результатами здійснення господарської діяльності після введення мораторію і протягом його дії, і за порушення законодавства нести відповідальність у вигляді нарахування штрафних санкцій.

Натомість, нарахування штрафних санкцій (пені) за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань, які виникли до введення в дію мораторію, не відповідає положенням законодавства України, що регулює спірні правовідносини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами частин першої - третьої статті 19 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-ХІІ; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Системний аналіз змісту вищезазначених норм права свідчить про те, що мораторій зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли до дня введення мораторію, а отже, і припиняє заходи, спрямовані на їх забезпечення.

Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання згаданих зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобовязань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, не ґрунтується на законі.

Податкові зобов'язання Товариства із ПДФО виникли до порушення ухвалою господарського суду Закарпатської області від 11.11.2015 (справа № 907/1125/15) провадження про банкрутство ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Отже, ці вимоги є конкурсними, на них розповсюджується дія мораторію, зокрема, заборона застосування санкцій за їх невиконання чи неналежне виконання.

Вказане відповідає, зокрема, правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 07.05.2012 (№ 21-289а11) та приписам п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 18.12.2009 «Про судову практику у справах про банкрутство».

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи апелянта, оскільки такі грунтуються лише з посиланням на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 26.10.2011 (справа № 5008/1483/2011), якою порушено провадження про банкрутство Товариства та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, проте, не враховують аналогічну ухвалу цього ж суду від 11.11.2015 (справа № 907/1125/15).

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року в адміністративній справі № 807/685/16 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова складена у повному обсязі 05 лютого 2018 року.