Справа № 242/3201/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року справа №242/3201/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Геращенко І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 28 листопада 2017 року по адміністративній справі № 242/3201/17 (головуючий І інстанції Капітонов В.І.) за позовом ОСОБА_1 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з уточненим адміністративним позовом до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі управління, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності дій щодо невиплати пенсії за заявою та зобовязання управління здійснити нарахування та виплату належної пенсії за віком на рахунок відкритий в ПАТ «Ощадбанку» відповідно до заяви. Постанову суду допустити до негайного виконання в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць(а.с.1-6, 24-25).

Постановою суду першої інстанції від 28 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнана неправомірною бездіяльність Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії відповідно до заяви. Зобов'язано Селидовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування виплату належної пенсії на рахунок, відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк», відповідно до заяви. Постанови суду у межах суми платежу за один місяць допущена до негайного виконання (а.с.42-43).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, пославшись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати постанову Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що 07 квітня 2014 року, особи, які визначені у частині 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706 VII вимушені були покинути своє місце проживання, зокрема, переселитися, перереєструватися або вчинити інші дії по переміщенню на контролюючу територію визначає за собою статус внутрішньо переміщеної особи як такої яка вимушена була покинути території, на якій органи Української влади не контролюють та не здійснюють свої повноваження. Вважає, що позивач в розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є внутрішньо переміщеною особою не зважаючи на зміну місця реєстрації.

Крім того, на даний час рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО на ОСОБА_1 не надходило, що позбавляє управління можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії, довідка внутрішньо переміщеної особи не надавалась.

Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, 18 травня 2017 року Селидівською міською радою Донецької області зареєстровано місце постійного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та знято з реєстрації місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено даними паспорта громадянина України серії ВС 848333 (а.с.7-9).

Позивач у червні 2017 року звернувся до управління із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян», з якої вбачається, що він звертався до управління з заявою про виплату пенсії у звязку зі зміною місця проживання/реєстрації, надавши всі необхідні документи. В заяві позивач просив в добровільному порядку поновити йому виплату пенсії за віком (а.с.13).

Листом від 05 липня 2017 року № 3825/02 відповідач повідомив позивача, що для поновлення виплати пенсії та визначення статусу громадянам, які раніше проживали на території непідконтрольній українській владі, але на даний час зареєструвались для постійного місця проживання на території, яка підпорядковується Селидівській міській раді, необхідно надати до управління довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або відмову у реєстрації внутрішньо переміщеної особи, яка видається управлінням соціального захисту населення, пославшись на положення Постанови № 509 (а.с.14).

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно невиплати пенсії позивачу за її заявою у звязку зі зміною місця проживання/реєстрації з посиланням на необхідність надання позивачем до управління пенсійного фонду довідки внутрішньо переміщеної особи.

З приводу викладеного колегія суддів звертає увагу, що право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI (далі Закон № 1058-VI).

Частиною 1 статті 47 вказаного Закону встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених частиною 1 статті 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 4.12 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Постанова №22-1) передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Враховуючи зазначені відповідачем підстави невиплати позивачу належної йому пенсії, колегія суддів звертається до положень статті 33 Конституції України, статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, які визначають, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Зазначені норми є диспозитивними та надають особі певну самостійність у виборі місця проживання на території України. З обставин даної справи вбачається, що позивач реалізувала своє право щодо вибору постійного місця проживання, перемістившись до м. Селидове, де зареєструвався за новою адресою у встановленому Законом порядку.

Колегія суддів не приймає доводи заявника апеляційної скарги щодо розповсюдження на позивача положень Закону № 1706, оскільки позивач з 18 травня 2017 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території за зареєстрованим місцем проживання у м. Селидове та знят з реєстрації у м. Донецьку.

Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 є безпідставними, оскільки дані нормативно-правові акти регулюють правовідносини щодо здійснення соціальних виплат та порядок взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, та жодним чином не застосовується до пенсійного забезпечення громадян, яке гарантується Конституцією України.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виплата належної позивачу пенсії має бути здійснена управлінням за її заявою на загальних підставах у порядку, встановленому Законом № 1058-VI.

Крім того, колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про безпідставність нездійснення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 28 листопада 2017 року по адміністративній справі № 242/3201/17 - залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 28 листопада 2017 року по адміністративній справі № 242/3201/17 за позовом ОСОБА_1 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повне судове рішення складене 31 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати складання повного судового рішення та не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_2