Справа № 236/3534/17
Суддя: Бікезіна О. В.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/3534/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Бікезіної О.В.,

за участю секретаря - Плаксіної Є.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман за відсутністю сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до Управління Пенсійного фонду України м. Красний Лиман Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01 грудня2017 року ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2004 року здобула право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням, яке видане Пенсійним фондом України. З 2004 року по липня 2014 року позивач перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Горлівка Донецької області. З грудня 2014 року у зв'язку з проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, ОСОБА_1, як внутрішньо переміщена особа, стала на облік до Управління Пенсійного фонду в м. Красний Лиман Донецької області, де отримувала пенсію до березня 2016 року. Потім пенсійні виплати ОСОБА_1 припинилися з невідомих їй причин.

Вважає, що підстав для припинення виплати пенсії не має, просить визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду в м. Красний Лиман Донецької області протиправною, зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії з березня 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 09 листопада 2017 року, будучі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с. 35), в судове засідання не прибули. Представник позивача надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, справу розглянути без його участі та без участі позивача (а.с. 7).

Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 33), в судове засідання не з"явився. Однак, відповідач надав суду письмове заперечення проти позовних вимог (а.с.37-38), в якому зазначив, що позивач ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області з грудня 2014 року, отримувала пенсію як внутрішньо переміщена особа.

Виплати пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованих територій, регулюються постановою КМУ № 595 від 07.11.2014 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам, організаціям Донецької та Луганської областей», Постановою КМУ №509 від 01.10.2014 «Про тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ», постановою КМУ №365 від 08.06.2016 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постановою КМУ №136 від 18.02.2016 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації...» та деякими іншими. Враховуючи вищевказані постанови, виплата пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року була призупинена. Для подальшого поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно було звернутися до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області особисто та надати необхідні документи (заяву, паспорт та його копію, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру та її копію, довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та її копію, пенсійне посвідчення та його копію, заяву про перерахування сум пенсії на поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк").

Позивач у визначеному законом порядку не вживала заходів, спрямованих на отримання належної їй суми пенсійних виплат, в зв'язку з чим не змогла отримати вказані виплати. Доказів тому, що ОСОБА_1 була позбавлена права та можливості реалізувати своє право на пенсійне забезбечення, позивачем не надано. Отже, порушення її прав не встановлено, а тому відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

З 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким КАС України викладено в новій редакції.

Згідно п.10 Перехідних положень КАСУ справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 205 КАСУ суд розглядає справу за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, та набула право на отримання пенсії за віком в 2004 році. В зв'язку з чим стала на облік до Управління Пенсійного фонду України м. Горлівка Донецької області, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с. 10).

Зареєстрованим місцем проживання позивачки є АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до довідки від 23 червня 2016 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 взято на облік до Управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради Донецької області як особу, яка перемістилася з тимчасово окупованої території - м. Горлівка Донецької області та перебуває за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10 зворот).

У зв'язку з цим її було взято на облік в УПФУ в м. Красний Лиман Донецької області, де вона отримувала пенсію, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області від 30 січня 2018 року про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії (а.с. 39).

З 01 березня 2016 року пенсійні виплати ОСОБА_1 припинені на підставі Розпорядження начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман від 01 березня 2016 року «до з'ясування» (а.с. 40), в письмових запереченнях на адміністративний позов відповідачем зазначено, що позивач не звернулася до УПФ України в м. Красний Лиман для подальшого поновлення виплати пенсії та не надала відповідні документи (а.с.38).

Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком, з 01 березня 2016 року відповідачем припинено виплату пенсії позивачу.

Отже, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2016 року.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI.

Так статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Управлінням прийнято розпорядженя від 01.03.2016 року про припинення виплати пенсії «до з'ясування».

Застосування пункту 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з врахуванням також приписів Закону № 1706-VII, не можливо, з огляду на наступне.

Цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3).

Згідно з статтею 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Припинення виплати пенсії позивачу відбулося 01.03.2016 року з підстав, не передбачених статтею 49 Закону № 1058-IV.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2016 року є протиправними, оскільки, на час припинення виплати пенсії не існувало передбачених чинним законодавством підстав.

Крім того, з 01 січня 2017 року набрали чинності зміни до ст. 47 Закону України № 1058, відповідно з якими зазначена стаття викладена в наступній редакції: «Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України».

Тобто, законодавець в даному випадку конкретно зазначив, що пенсія виплачується в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова № 637, у редакції на час призупинення виплати пенсії позивачці) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 (далі - Постанова № 509).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 р. № 167 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України" внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме пункт 1 викладено в такій редакції:

"починаючи з 1 липня 2016 р. виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України.

- для ідентифікації одержувачів пенсій, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати їм пенсій здійснюється емісія платіжних карток, які одночасно є пенсійним посвідченням, із зазначенням на них графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису.

Строк дії карток, які одночасно є пенсійним посвідченням, встановлюється до трьох років за умови проходження фізичної ідентифікації клієнта в установах публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України перші 2 рази кожні шість місяців, у подальшому кожні 12 місяців. Після завершення строку дії картки вона перевипускається за рахунок публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України.

За відсутності проходження фізичної ідентифікації одержувачів пенсій публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» зупиняє видаткові операції за поточним рахунком до моменту звернення клієнта та щомісяця повідомляє Мінфіну.

Зазначені у цьому пункті виплати припиняються з місяця, наступного за тим, у якому завершився строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати.

Тобто вказані зміни передбачають виплату (продовження виплати) пенсій, що призначені переміщеним особам ПАТ «Державним ощадним банком України» та за наявності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Ці зміни підлягають виконанню переміщеним особам з тимчасово окупованої території, які мають право на отримання пенсій та інших соціальних виплат.

Таким чином, Постановою № 637 передбачено виплату соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виключно через установи публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», починаючи з 01.07.2016, тобто, без відкриття позивачем рахунку в установі - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», у відповідача відсутні правові підстави для виплати пенсії з 01.07.2016 року.

Як було встановлено судом позивач має відкритий картковий рахунок в ПАТ "Ощадбанк". Згідно повідомлення з філії Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк» рахунок № 6462 на ім"я ОСОБА_1 було відкрито 24 червня 2016 року в ТВБВ № 10004/0149 за адресою: вул. Поштова, 1, м. Лиман, Донецька область (а.с. 30)

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем безпідставно припинена виплата пенсії позивачу з 01.03.2016 року, оскільки доводи позивача відповідачем не спростовані, оскільки з березня 2016 року позивачці припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб"єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З врахуванням викладеного, суд визнає протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії, оскільки саме такий спосіб захисту сприяє відновленню порушеного права позивача на отримання сум призначеної пенсії, яка є власністю позивача.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача поновити нарахування і виплату пенсії позивачеві та виплатити заборгованість з березня 2016 року підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Крім того, суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню Розпорядження начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман від 01 березня 2016 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року.

З огляду на викладене суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 371 КАС України суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 139 КАСУ судові витрати по сплаті судового збору стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України м. Красний Лиман Донецької області.

Керуючись Конституцією України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 6-12, 72-77, 139, 241-246, 371 КАСУ, суд,-

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до Управління Пенсійного фонду України м. Красний Лиман Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України м. Красний Лиман Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман від 01 березня 2016 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, з 01 березня 2016 року на відкритий картковий рахунок в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Судові витрати по сплаті судового збору стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті, складене та підписане 01 лютого 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя -