Справа № 826/6019/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6019/17 Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернутися до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві з поданням про повернення з Державного бюджету України на користь громадянина України ОСОБА_2 помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 5 945, 14 грн. при придбанні квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 965;

- присудити з Державного бюджету України на користь позивача витрати на правову допомогу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2017 позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_2 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири № АДРЕСА_2, придбаної на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 03.06.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 965, в розмірі 5 945, 14 грн., сплаченого згідно квитанції № від 03.06.2016; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

03.06.2016 між публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Олерон Стандарт» від імені, в інтересах та за рахунок якого діяло товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будкепітал» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, згідно із яким публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Олерон Стандарт» зобов'язується передати квартиру № АДРЕСА_2 у приватну власність ОСОБА_2.

Договір було посвідчено приватним нотаріусом Іванчик І.І. та зареєстровано в реєстрі за № 965 від 03.06.2016.

Перед укладенням договору купівлі-продажу квартири позивачем сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 5 945, 14 грн. (1 % вартості квартири), що підтверджується квитанцією № від 03.06.2016.

Сплачена позивачем сума перерахована до Державного бюджету України через УДКСУ у Святошинському районі м. Києва, призначення платежу: 1% за купівлю квартири код плат. - 24140500; ІПН НОМЕР_2 від ОСОБА_2.

ОСОБА_2, вважаючи що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачений ним помилково, 30.03.2017 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про повернення помилково сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Листом від 06.04.2017 № 21601/09 Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про неможливість повернення помилково сплачених коштів, з огляду на відсутність правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше, особою, яка придбаває житло вперше.

Вважаючи дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у поверненні коштів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_2 звільнений від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, як такий, що придбавав житло вперше, а тому позивач має право на повернення помилково сплаченого ним збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, під час укладання договору купівлі-продажу квартири, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в цій частині.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що у зв'язку із неможливістю встановити факт придбання позивачам нерухомого майна вперше, підстав для повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування немає.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» об'єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок), збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 Порядку передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. ;

Колегія суддів звертає увагу, що в позовній заяві позивач зазначає, що ним придбано майно вперше, до укладення договору купівлі-продажу від 03.06.2016 інша нерухомість ним не придбавалася.

При цьому, слід зазначити, що в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити первинне придбання нерухомого майна особою, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла.

Питання стосовно механізму перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, - було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше, однак, ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

Таким чином, відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм - не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами, а тому саме органи Пенсійного фонду України зобов'язані довести, що конкретні особи - придбавають житло не вперше.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 у справі № К/9991/37325/11.

Більш того, відповідно до статті 71 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Нормами частини другої статті 72 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що саме Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов'язано довести, що позивач придбав житло згідно договору купівлі-продажу від 03.06.2016 не вперше.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з квитанції № від 03.06.2016 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна сплачено позивачами на рахунок Державного бюджету України через банк отримувача - Головне управління Державного казначейства України у м. Києві, отримувач - управління Державної казначейської служби України у печерському районі м. Києва, який спрямовано до спеціального фонду Державного бюджету.

За відсутності доказів щодо придбавання позивачем житла не вперше, останній має право на повернення суми помилково сплаченого збору.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі - Порядок № 787).

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі - Порядок № 787) повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Таким чином, виходячи із встановлених обставин та доказів у справі, виходячи з вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що позивач звільнений від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, як такий, що придбав житло вперше, у зв'язку із чим позивач має право на повернення помилково сплаченого ним збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, під час укладання договору купівлі-продажу квартири від 03.06.2016.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України витрат на правову допомогу, надану згідно з договором від 29.03.2017 про надання правової допомоги № 29/03/2017-1, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 90 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Вказаними положеннями передбачено відшкодування витрат за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження своїх вимог адвокатом надано суду лише договір від 29.03.2017 про надання правової допомоги № 29/03/2017-1, що свідчить про необґрунтованість заявленої вимоги позивача про відшкодування витрат адвоката ОСОБА_4 на правову допомогу, у зв'язку із чим вона задоволенню не підлягає, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 31.01.2018.