Справа № 804/6204/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 р. справа № 804/6204/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Камянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 30.04.2013 р., № 2017-15 від 20.05.2014 р., № 919-17 від 19.05.2015 р., -

в с т а н о в и в:

22 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Камянської (Дніпродзержинської) обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 30.04.2013 р., № 2017-15 від 20.05.2014 р., № 919-17 від 19.05.2015 р.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначила, що в липні 2005 року вона уклала з Дніпродзержинською міською радою договір оренди земельної ділянки для розміщення обєкту торгівлі магазину, який належав позивачці на праві приватної власності. У січні 2012 року вказаний обєкт нерухомості був відчужений іншій особі за договором купівлі-продажу нерухомого майна. 26.04.2012 року, у звязку з продажем магазину, вона звернулась до Дніпродзержинського міського голови із заявою про вилучення з її користування орендованої земельної ділянки, але, не отримавши відповіді на своє звернення, була вимушена звернутись до суду з позовом про розірвання договору оренди. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.06.2014 р. зазначений договір оренди земельної ділянки розірвано. Позивач, посилаючись на статтю 31 Закону України «Про оренду землі», зазначає, що договір оренди землі припиняється в разі набуття власності на будівлю, що розташована на орендованій ділянці, іншою особою, у звязку з чим, вважає що вона не виступає орендарем земельної ділянки, та, відповідно, платником орендної плати за неї, з моменту укладення договору купівлі-продажу магазину тобто, з січня 2012 року, а не з моменту його розірвання в судовому порядку. Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає безпідставним нарахування їй відповідачем орендної плати за землю за період 2013-2015 років згідно податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 30.04.2013 р., № 2017-15 від 20.05.2014 р, № 919-17 від 19.05.2015 р., та просить суд їх скасувати (а.с. 4-7).

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надані заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначено, що 04 липня 2005 року між Дніпродзержинською міською радою та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки для розміщення обєкта торгівлі магазину за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Алтайська, 26, строком до 24.11.2014 року. У звязку з чим, на позивача покладено обовязок сплати орендної плати за земельну ділянку, яка з 2005 року перебуває в його користуванні. Крім того, відповідач наголошує, що договір купівлі-продажу магазину від 13.01.2012 р., укладений позивачем з ОСОБА_3, не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, сплата коштів за цим договором за домовленістю сторін була розстрочена до 01.01.2015 року. Зазначені обставини, на думку відповідача, спростовують твердження позивача про відсутність у неї обовязку по сплаті орендної плати за земельну ділянку, яка фактично перебувала у її користуванні, з 04.07.2005 року по 06.06.2014 року. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 34-35).

В судовому засіданні 12 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, а також зазначила про відсутність клопотань про допит свідків або проведення судових експертиз.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, участі свого представника в судовому засіданні не забезпечив, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався.

За викладених обставин, враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, та за відсутності потреби у виклику свідків чи проведенні судових експертиз, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, розгляд справи завершено в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 30.11.2017 р., постановленою в письмовому провадженні, допущено заміну відповідача у справі з Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на Камянську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (у звязку з перейменуванням установи на підставі наказу ДФС України № 39 від 25.01.2017 р.).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області 26.01.2004 року (а.с. 28).

04 липня 2005 року між Дніпродзержинською міською радою та ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Алтайська, 26 для розміщення обєкту торгівлі (магазин) 0,0027 га; під проходами, проїздами, площадками 0,0270 га, строком до 24.11.2014 року (державна реєстрація від 11.07.2005 р. № 02430) (а.с. 9-11).

13 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу магазину загальною площею 133,2 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Алтайська, 26.

Згідно з пунктом 2 цього договору, покупець погоджену ціну договору сплачує продавцю частинами згідно затвердженого сторонами графіку, та повинен остаточно розрахуватись до 01.01.2015 року (факт розрахунку має бути нотаріально посвідчений продавцем), а покупець, відповідно до пункту 3 договору, повинен передати магазин покупцю в повне розпорядження (а.с. 24-26).

При цьому, під час судового розгляду справи встановлено, що зазначені умови договору сторонами добровільно не виконані, у звязку з чим ОСОБА_1 звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом про стягнення інфляційних нарахувань за користування чужими коштами, а ОСОБА_3 подала зустрічний позов про визнання права власності на нерухоме майно (магазин).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.06.2017 р. у справі № 207/2213/16-ц позовні вимоги сторін задоволено частково: зокрема, визнано за ОСОБА_3 право власності на магазин (вбудоване приміщення № 01) загальною площею 133, 2 кв.м, розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Алтайська, 26.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 26.04.2012 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпродзержинського міського голови із заявою про вилучення з її землекористування земельної ділянки по вул. Алтайська, 26, площею 0,0297 га, наданої рішенням Дніпродзержинської міської ради від 24.11.2004 р. № 442-16/ІV, у звязку з відчуженням обєкта нерухомого майна на користь ОСОБА_3 (а.с. 101).

Листом № 0112вих/3/855 від 30.05.2012 р. за підписом заступника начальника управління земельних відносин Дніпродзержинської міської ради ОСОБА_1 повідомлено про те, що прийняти рішення міської ради про вилучення земельної ділянки з користування ОСОБА_1 з подальшою передачею її громадянці ОСОБА_3 можливо за наявності розробленої та погодженої технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують її право на земельну ділянку, яка обґрунтовує площу земельної ділянки, її цільове використання та межі (а.с. 102).

Документів, що свідчили б про вчинення сторонами вказаних дій з метою подальшої передачі земельної ділянки у встановленому порядку в оренду громадянці ОСОБА_3, матеріалами справи не містять.

Натомість, в грудні 2013 року Дніпродзержинська міська рада звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом про внесення змін до договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_1 у звязку із зміною розміру орендною плати за землю.

Одночасно з цим, ОСОБА_1 подано зустрічний позов про розірвання договору оренди, у звязку з припиненням нею підприємницької діяльності та продажем магазину, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, громадянці ОСОБА_3

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.06.2014 р. у справі № 207/5532/13-ц у задоволенні вимог Дніпродзержинської міської ради відмовлено, водночас, задоволено вимоги зустрічної позовної заяви договір оренди земельної ділянки від 04.07.2005 р. (державна реєстрація від 11.07.2005 р. № 02430), укладений між Дніпродзержинською міською радою та ОСОБА_1, розірвано. Зазначене рішення набрало законної сили 17.06.2014 року (а.с. 12-13).

Матеріалами справи також підтверджено, що Дніпродзержинською обєднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Дніпропетровській області відносно позивача прийняті податкові повідомлення рішення про сплату грошового зобовязання з орендної плати за землю з фізичних осіб, а саме, згідно податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 30.04.2013 р. - у розмірі 8 601, 26 грн., повідомлення-рішення № 2017-15 від 20.05.2014 р. - у розмірі 4632, 41 грн., повідомлення-рішення № 919-17 від 19.05.2015 р. - у розмірі 10 742, 98 грн. (а.с. 86-88).

Не погодившись із зазначеними рішеннями відповідача, позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

За змістом пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється згідно з положеннями розділу ХIII Податкового кодексу України.

За правилами пп. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, платниками податку є землекористувачі; об'єктами оподаткування є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України).

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.136 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У даній справі встановлено, що позивач на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.06.2014 р. у справі № 207/5532/13-ц розірвав договір оренди земельної ділянки, у звязку з чим, з цього часу позбавився обовязку сплачувати орендну плату за землю, визначеного пп. 14.1.136 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

В той же час, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

При цьому, наведені норми податкового законодавства не деталізують вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, не встановлюють будь-яких кваліфікуючих вимог щодо порядку укладення (оформлення) права користування земельною ділянкою для визнання за особою прав та обов'язків землекористувача у сфері податкових правовідносин.

Принцип економічної обґрунтованості справляння плати за землю як майнового податку полягає у покладенні обов'язку з його сплати на особу, яка має юридичну можливість отримувати економічний ефект від використання землі. А тому обов'язок із внесення плати за землю пов'язується саме з фактичним отриманням особою права власності або права користування землею.

У спірних правовідносинах ОСОБА_3 набула право власності на приміщення магазину за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.06.2017 р. у справі № 207/2213/16-ц, тому саме з цього часу вона має нести обовязок із внесення плати за землю, а не з моменту укладання договору купівлі-продажу магазину від 13.01.2012 р., як стверджує позивач.

З огляду на сукупність встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що відповідач не мав правових підстав для винесення податкових повідомлень-рішень про сплату позивачем грошового зобовязання з орендної плати за землю з фізичних осіб після 06.06.2014 року (тобто, після розірвання договору оренди в судовому порядку), а тому податкове повідомлення-рішення відповідача № 919-17 від 19.05.2015 р., яким позивачу нараховане грошове зобовязання у розмірі 10 742,98 грн., підлягає скасуванню як протиправне.

Водночас, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 30.04.2013 р., яким позивачці визначено грошове зобовязання з орендної плати у розмірі 8 601, 26 грн., та податкового повідомлення-рішення № 2017-15 від 20.05.2014 р., яким їй визначено грошове зобовязання у розмірі 4 632, 41 грн., оскільки на момент винесення відповідачем зазначених рішень договір оренди земельної ділянки не був розірваний.

При прийнятті рішення суд також враховує факт добровільної сплати позивачем зобовязання з орендної плати за землю у розмірі 8 601, 26 грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 30.04.2013 р.

Так, відповідно до п. 60.1.1 ст. 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Пунктом 60.2. ст. 60 Податкового кодексу України передбачено, що у випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

Отже, спірне податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним у звязку з самостійним погашенням позивачем податкового боргу, що виступає додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 30.04.2013 р.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 919-17 від 19.05.2015 р.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_5