Справа № 826/626/14
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року Справа № 826/626/14

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Експресбуд» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експресбуд» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.01.2014 р. № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року, позов було задоволено.

При ухваленні зазначених судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що протокол проведення митного аукціону є достатнім доказом товарності господарської операції та правомірності формування позивачем податкового кредиту.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 травня 2016 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Скасовуючи зазначені судові рішення та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, ВАСУ виходив з того, що наявність протоколу проведення митного аукціону, на який посилалися суди, визнаючи правомірним формування позивачем податкового кредиту, не є достатнім та беззаперечним доказом реального характеру проведеної операції, оскільки такий протокол не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а тому судам слід з'ясувати чи була позивачем фактично здійснена господарська операція та чи підтверджена вона належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність такої операції, та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податку.

За результатами нового розгляду справи постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 липня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що у контрагента позивача ДП МВС України «Спецсервіс» наявний податковий борг, а також на те, що вказаний контрагент позивача зменшив свої податкові зобов'язання з ПДВ шляхом подання уточнюючого розрахунку і ним допущено порушення податкового законодавства при складанні податкової звітності.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ст. 310 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Експресбуд» (далі - ТОВ «Експресбуд») є юридичною особою та перебуває на податковому обліку Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві).

16.08.2013 р. позивачем у ДП МВС України «Спецсервіс» було придбано лінію Sacmi Filling по видуву, розливу, пакуванню напоїв, соків (в розібраному стані).

Придбання зазначеного товару було здійснено позивачем на митному аукціоні, результати якого зафіксовані у протоколі від 16.08.2013 р. № 1.

У відповідності до умов вказаного протоколу переможець митного аукціону зобов'язаний у строк до трьох банківських днів перерахувати кошти за товари, придбані на митному аукціоні, на розрахунковий рахунок організатора митного аукціону № 2001 у ПАТ «КБ «Надра» відділенні вінницького банку МФО 380764, у сумі 6 899 379,20 грн. або в установленому порядку здійснити розрахунки готівкою чи із застосуванням платіжної картки або платіжного чека.

Відповідно до виписки по особовому рахунку № 7250 позивачем на рахунок ДП МВС України «Спецсервіс» за промислове обладнання згідно з протоколом проведення митного аукціону від 16.08.2013 р. № 1 було сплачено 6,899379,20 грн., у тому числі ПДВ.

Крім того, факт виконання зазначеної господарської операції з придбання лінії Sacmi Filling по видуву, розливу, пакуванню напоїв, соків (в розібраному стані) підтверджується видатковою накладною від 27.08.2013 р. № 1, виданою ДП МВС України «Спецсервіс», та податковою накладною від 21.08.2013 р.

В наступному зазначений товар було реалізовано позивачем ТОВ «ФКПЧФ БОБИМЕКС тм» (Росія, м. Москва) на виконання умов контракту від 14.08.2013 р. № 140813, що підтверджується вантажно-митною декларацією від 02.09.2013 р. № 100270000/2013/564822, згідно з якою лінія Sacmi Filling по видуву, розливу, пакуванню напоїв, соків перетнула митний кордон України з Росією, інвойсом від 29.08.2013 р. № 1.

Відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Експресбуд» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з ПДВ на розрахунковий рахунок за вересень 2013 року та в рахунок зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів за вересень 2013 року, за результатами якої складено акт від 20.12.2013 р. № 55/26-55-15-02/31991817.

У зазначеному акті перевірки відповідачем встановлено порушення товариством п.п. 200.1, 200.4, 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за вересень 2013 року в розмірі 1 266 120,00 грн. та до заниження суми бюджетного відшкодування за липень 2013 року на суму ПДВ 2051,00 грн. та за серпень 2013 року на суму ПДВ 2405,00 грн.

При цьому, актом перевірки підтверджено, що обсяг експортних операцій позивача у вересні 2013 року, що оподатковуються за ставкою 0%, складає 7405115,00 грн., про що свідчить також п'ятий аркуш ВМД від 02.09.2013 р. № 100270000/2013/564822, на якій зроблено напис про фактичний вивіз експортного товару за межі митної території України.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.01.2014 р. № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок ПДВ у розмірі 1 270 576,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій - 317 644,00 грн.

Позивач, вважаючи протиправним зазначене податкове повідомлення-рішення, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне податкове зобов'язання з ПДВ та податковий кредит сформовано позивачем правомірно та на підставі належних первинних документів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п.п. 198.3, 198.6 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з п.п. 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 ст. 200 ПКУ сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для формування суб'єктом господарювання витрат, які в наступному враховуються ним при обчисленні об'єкта оподаткування, є реальність здійснення господарських операцій, за якими ним були понесені такі витрати, що підтверджується відповідною первинною документацією.

При цьому, достатньою та необхідною правовою підставою для визнання господарських операцій такими, що дійсно відбулися, є одночасна сукупність наступних умов: 1) підтвердження їх товарності відповідними первинними та іншими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду та містять інформацію про зміст та обсяг операції і рух товарів; 2) факт використання суб'єктом господарювання придбаних товарів у його господарській діяльності; 3) наявність ділової мети, розумних економічних причин, економічного ефекту в результаті господарської діяльності.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції на виконання приписів ч. 5 ст. 227 КАС України у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення, та підтверджується матеріалами справи, господарська операція позивача щодо придбання товару (лінії Sacmi Filling по видуву, розливу, пакуванню напоїв, соків) на митному аукціоні у ДП МВС України «Спецсервіс», згідно з протоколом від 16.08.2013 р. № 1, підтверджується відповідними первинними документами, а саме: податковою та видатковою накладними, а розрахунки між сторонами купівлі-продажу - банківською випискою.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що матеріалами справи також підтверджується й використання даного товару в господарській діяльності позивача шляхом наступної реалізації іншій юридичній особі-нерезиденту - ТОВ «ФКПЧФ БОБИМЕКС тм» (Росія, м. Москва).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо товарності спірної господарської операції позивача з ДП МВС України «Спецсервіс», підтвердження її належними первинними документами та правомірності формування позивачем на підставі її фінансових результатів його податкових зобов'язань з ПДВ та податкового кредиту, відповідно.

При цьому, доводи апелянта про те, що у контрагента позивача ДП МВС України «Спецсервіс» наявний податковий борг, а також, що вказаний контрагент позивача зменшив свої податкові зобов'язання з ПДВ шляхом подання уточнюючого розрахунку і ним допущено порушення податкового законодавства при складанні податкової звітності, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Так, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.11.2015 р. у справі № 2а-14377/12/2670.

Крім того, схожа правова позиція застосовується й у практиці Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі ««Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 р. (2009 р., заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

При цьому, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, апеляційний суд відзначає й те, що податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 р. у справі 2а-10463/10/0870.

Водночас, апелянтом ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не було надано жодних доказів, які б спростовували саме факт придбання позивачем у ДП МВС України «Спецсервіс» лінії Sacmi Filling по видуву, розливу, пакуванню напоїв, соків за відповідну ціну, фактичну наявність цього товару, нездатність сторін виконати такі господарські операції та/або показники економічної вигоди, отриманої та облікованої позивачем за результатом ьтакої операції та після наступної реалізації ним придбаного товару, а отже, фіктивність спірних господарських операцій податковим органом не доведено.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а отже, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів розсудливості та правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 09.01.2014 р. № та не переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 липня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 липня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Рішення виготовлено 31 січня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: