Справа № 242/3406/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року справа №242/3406/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., ГеращенкаІ.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у справі № 242/3406/17 (суддя І інстанції - Капітонов В.І.), складену у повному обсязі 06 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, треті особи: Селидовське виробниче управління Водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Вода Донбасу», Відокремлений підрозділ «Шахта «Україна» Державного підприємства «Селидіввугілля» про зобов'язання зарахувати до пільгового стажу періоди роботи, -

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та третіх осіб про:

- визнання протиправними дії управління щодо відмови позивачу в призначенні пенсії;

- скасування рішення управління від 21 червня 2017 року № 1460 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов'язання управління переглянути заяву позивача від 12 червня 2017 року № 1110 про призначення пенсії за віком відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до страхового та пільгового стажу роботи періоди роботи з 01 березня 2010 року по 08 квітня 2010 року на Відокремленому підрозділі «Шахта «Україна» Державного підприємства «Селидіввугілля» та зарахуванням до страхового стажу періоди роботи з 01 червня 2016 року по 31 травня 2017 року на Селидівському виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія Вода Донбасу» (а.с. 2-3).

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року позовну заяву задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1460 від 21 червня 2017 року про відмову позивачу у призначенні йому пенсії за п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов'язано управління повторно розглянути заяву позивача від 12 червня 2017 року № 1291 про призначення пенсії за п. «а» ст. 13 Закону України « Про пенсійне забезпечення». Зобов'язано управління зарахувати до загального страхового стажу наступні періоди його роботи позивача з 01 березня 2010 року по 08 квітня 2010 року на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» та з 01 червня 2016 року по 31 травня 2017 року в Селидовському ВУВКГ КП «Компанія « Вода Донбасу» та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача судовий збір (а.с. 58-59).

Не погодившись з судовим рішенням, Селидовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначивши те, що трудова книжка позивача підтверджує загальний (трудовий) стаж роботи, а не пільговий (спеціальний), а позивачем не надано доказів на підтвердження пільгового характеру своєї роботи у спірний період.

Апелянтом зазначено, що позивачу неможливо здійснити перерахунок пенсії у зв'язку з не сплатою підприємством страхових внесків.

Відтак, вважає, що ним не порушено прав позивача та вимог законодавства при відмові у призначенні пенсії (а.с. 61-63).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

31 січня 2018 року до канцелярії суду від представника третьої особи (Селидівського виробничого управління Водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Вода Донбасу») надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 28 липня 2009 року по 08 квітня 2010 року працював на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» в якості підземного електрослюсаря 4 розряду з повним робочим днем в шахті; з 29 січня 2016 року по теперішній час працює в Селидівському ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» в якості слюсаря АВФ по водопроводу 3 розряду (а.с. 6-26).

12 червня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 4, 42).

Рішенням Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1460 від 21 червня 2017 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії в зв'язку із відсутністю 21 років 06 місяців страхового стажу, при цьому до страхового стажу позивача не були зараховані наступні періоди його роботи з 01 березня 2010 року по 08 квітня 2010 року на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» та з 01 червня 2016 року по 30 квітня 2017 року та з 01 травня 2017 року по 31 травня 2017 року на Селидовському ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» через несплату підприємствами єдиного соціального внеску (а.с. 4-5).

Не погодившись із відмовою у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу, скасував спірне рішення та зобов'язав управління повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, при цьому суд стягнув з відповідача судові витрати позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу однак вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає зміні, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон України № 1788) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць мають, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як вбачається з трудової книжки позивача, він працював з 28 липня 2009 року по 08 квітня 2010 року працював на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» в якості підземного електрослюсаря 4 розряду з повним робочим днем в шахті; з 29 січня 2016 року по теперішній час працює в Селидівському ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» в якості слюсаря АВФ по водопроводу 3 розряду (а.с. 12-26).

Спірним питанням даної справи є саме не зарахування вищевказаних періодів до страхового стажу позивача, відтак посилання управління в апеляційній скарзі на доводи щодо неможливості зарахування цих періодів до пільгового стажу є безпідставним.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

При цьому суд зазначає наступне.

У централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривають електронну персональну облікову картку. У ній, починаючи з 2000 року, накопичуються всі дані про заробіток, страхові внески в Пенсійний фонд, а також відомості про стаж роботи з усіх місць роботи та інші дані, потрібні для правильного призначення пенсій. Звіти в систему персоніфікованого обліку подають страхувальники, тобто роботодавці, особи, які працюють на спрощеній системі оподаткування, та самозайняті особи. Держреєстр зберігає повну інформацію.

В матеріалах справи містяться дані з системи «Персоніфікований облік» відносно позивача, які містять відомості про страховий стаж, заробіток та страхові внески і також підтверджують право позивача на пільгове пенсійне забезпечення (а.с. 43-46).

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції зазначає, що пенсійних орган, за наявності належним чином оформленої трудової книжки позивача та відомостей з системи «Персоніфікований облік», не мав правових підстав відмовляти позивачу у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу позивача.

Таким чином, суд вважає, що висновки апелянта є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до цієї норми кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов'язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20).

Крім того, згідно з довідкою Селидівського ВУВКГ КП «Компанія « Вода Донбасу» із заробітної плати позивача за період з 01 червня 2016 року по 31 травня 2017 року здійснювалося нарахування єдиного соціального внеску (а.с .34).

Відповідно до довідки ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» № 382, станом на 06 грудня 2017 року страхові внески за період з 01 березня 2010 року по 08 квітня 2010 року перераховано в Пенсійний Фонд України в повному обсязі, в тому числі і страхові внески, утримані із заробітної плати позивача (а.с. 56).

За таких обставин суд вважає посилання Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на те, що підприємствами, на яких працював позивач, із заробітної плати не сплачувалися страхові внески, є безпідставними, оскільки позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов'язків підприємством, на якому він працює.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

За таких умов суд апеляційної інстанції, вважає рішення пенсійного органу таким, що не відповідає діючому законодавству України, а тому підлягає скасуванню.

Дії управління при не зарахуванні до стажу періодів його роботи на товаристві є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, адже відповідач у даному випадку не врахував те, що позивач позбавлений можливості надати додаткові докази на підтвердження свого пільгового стажу.

Суд апеляційної інстанції не розглядає питання не задоволення вимог позивача про зарахування періоду роботи з 01 березня 2010 року по 08 квітня 2010 року та з 01 червня 2016 року по 31 травня 2017 року до пільгового стажу, оскільки постанова суду першої інстанції в цій частині оскаржена не була. При цьому суд зазначає, що для захисту прав позивача достатнім засобом є зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу, оскільки саме з цих підстав управління відмовило йому у призначенні пенсії.

При цьому, вирішивши справу по суті вірно, суд першої інстанції помилково зазначив на необхідність повторного розгляду заяви позивача за № 1291 від 12 червня 2017 року, оскільки позивач до пенсійного органу звернувся із завою від 12 червня 2017 року за №1110 (а.с. 4, 42), відтак постанова суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

В іншій частині постанова суду першої інстанції не оскаржувалась.

При цьому суд апеляційної інстанції, щодо порядку стягнення сплаченого позивачем при поданні адміністративного позову судового збору, зазначає наступне.

Пленумом ВАСУ від 23 січня 2015 року № 2 встановлено, що у разі звільнення відповідача від сплати судового збору, то й відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується, а у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги з урахуванням попередньої сплати 10 відсотків розміру ставки судового збору.

Якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

З огляду на викладене, у зв'язку з тим, що впротеріч вищевикладеним вимогам суд першої інстанції в резолютивній частині постанови стягнув витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, тобто з суб'єкта владних повноважень, якого звільнено від сплати судового збору, а ні з Державного бюджету України, тому п'ятий абзац резолютивної частини постанови суду першої інстанції з урахуванням вимог статті 317 КАС України підлягає зміні, шляхом заміни п'ятого абзацу резолютивної частини постанови суду першої інстанції..

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - задовольнити частково.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у справі № 242/3406/17 - змінити.

В третьому абзаці резолютивної частини постанови Селидівського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у справі № 242/3406/17 замість помилкового номеру заяви «№ 1291» вказати вірний «№ 1110».

П'ятий абзац резолютивної частини постанови Селидівського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у справі № 242/3406/17 викласти у наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок».

В іншій частині постанову Селидівського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у справі № 227/2257/17- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2018 року.

Колегія суддів Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова