Справа № 826/12997/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 січня 2018 року 10:33 № 826/12997/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Васильченко І.П., при секретарі судового засідання Ксендзові А.С. розглянув у судовому засіданні справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «АСТ-Світлотехніка»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м.Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.08.2017 р. № , № ,

за участю представників сторін:

від позивача: Ратушний О.А.;

від відповідача: Мазира Н.О.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 січня 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТ-Світлотехніка» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.08.2017 р. № , № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.10.2017 р. відкрито провадження по справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ГУ ДФС у м.Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки 19.07.2017 р. № 27126-15-14-02-03/39393590 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на податку на прибуток підприємств.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, вважає, що позивач не може нести відповідальність за порушення, допущені його непрямими контрагентами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки перевіркою встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у м.Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «АСТ-Світлотехніка» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 15.09.2014 р. по 31.03.2017 р., валютного та іншого законодавства за період з 15.09.2014 р. по 31.03.2017 р.

Перевіркою встановлено порушення:

1) п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України та Положення (стандарт) в бухгалтерському обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 р. № 246, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 293 474,00 грн., в тому числі: за 2015 р. на суму 43 847,00 грн., за 2016 р. на суму 232 949,00 грн., за І квартал 2017 р. на суму 16 678,00 грн.

2) п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за вересень 2015 р. в сумі 2 005,00 грн.

3) пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, розділу 3 наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 р. № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання агентами Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку щодо подання не у повному обсязі та недостовірних відомостей у податкових розрахунках про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за ІІІ-IV» квартали 2015, за І-ІV квартали 2016 р. та за І квартал 2017 р.

За результатами перевірки складено акт від 19.07.2017 р. № 27126-15-14-02-03/39393590 та винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 10.08.2017 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 355 881,00 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням в розмірі 293 474,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 62 407,00 грн.;

- від 10.08.2017 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 506,00 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням в сумі 2005,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 501,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 05.11.2017 р. № 22244/6/99-99-11-01-01-25, яким податкові повідомлення-рішення від 10.08.2017 р. № , № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено, що TOB «ACT - Світлотехніка» документально оформлювались операції з постачальником TOB «Мастер-Кабель Україна» відповідно до договору поставки кабельно-провідникової та (чи) іншу електротехнічної продукції від 23.07.2015 № 4852.

В акті перевірки вчинено запис, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2016 у кримінальному провадженні № 0000118 по обвинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_ 1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ _3, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше несудимого в силу ст. 89 КК України, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України.

Відповідно до матеріалів слідства протягом 2015 року невстановлені особи відображали в податковій звітності TOB «РОМЕНПРОГРЕС» від імені ОСОБА_1 та подавали до Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області податкову звітність з розшифровкою податкового кредиту в розрізі контрагентів додатку № 5 до декларації з ПДВ та у відповідності до руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 (мультивалютний) в ПАТ «ПУМБ», де зазначено контрагентів з реквізитами, зокрема, TOB «Мастер - кабель Україна».

Перевіркою встановлено, що TOB «РОМЕНПРОГРЕС» у періоді з 01.07.2015 р. по 31.08.2015 р. зареєструвало на адресу TOB «Мастер - кабель Україна» податкові накладні на загальну суму 4319100 грн., в тому числі ПДВ у сумі 719850 грн. з номенклатурою: провід установчий ПВ-1, провід з'єднувальний ПВС, провід А-35, провід ПВ-3 35 тощо.

В акті перевірки зазначено, враховуючи наявні матеріали кримінального провадження №0000118 (вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2016 та № 0000237 від 17.06.2016 (вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.11.2016) щодо реєстрації (створення) за грошову винагороду суб'єкта підприємницької діяльності - TOB «РОМЕНПРОГРЕС», без мети зайняття господарської діяльності, а з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб, проведеною перевіркою не підтверджено фактичне здійснення господарських операцій з придбання товарів TOB «Аст-Світлотехніка» по взаємовідносинах з TOB «Мастер-Кабель» за період діяльності період з 01.07.2015 по 31.08.2015.

Отже, укладені між TOB «Аст-Світлотехніка» та TOB «Мастер-Кабель» договори складені всупереч вимогам діючого законодавства України в наслідок не підтвердження факту придбання товару в розумінні вимог ПК України.

Також, в акті перевірки зазначено, що TOB «ACT-Світлотехніка» документально оформлювались операції з покупцями: TOB «Нью Білдінг», TOB «Поло Електро ЛТД», TOB «Арктика Захід», TOB «АБВ Систем», TOB «Софілайт».

TOB «ACT - Світлотехніка» реалізовувало зазначеним покупцям побутові електротовари згідно з податковими та видатковими накладними.

Перевіркою взято до уваги наступну інформацію:

- СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 від 15.09.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. В ході досудового слідства допитано одноосібного засновника та директора TOB «Нью Білдінг» гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який повідомив, що вищевказане підприємство йому невідомо та хто зареєстрував підприємство на його ім'я йому також не відомо. Також, в ході допиту останній повідомив, що місцезнаходження підприємства, хто подає податкову звітність та хто підписує документи від його імені йому також невідомо. Договорів із контрагентами в якості службової особи TOB «Нью Білдінг» не підписував, банківські рахунки для TOB «Нью Білдінг» останній не відкривав та нікого не уповноважував на такі дії від свого імені;

- кримінальне провадження Дніпровського районного суду м. Києва, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України по справі №755/3289/17 1-кп/755/416/2017 від 29.03.2017. TOB «Центр Торг Компані» зареєстровано на ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, останній сприяв у його придбанні не з метою здійснення господарської, а з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб, зокрема, TOB «Поло-Електро ЛТД»;

- 03.03.2017 р. до Печерського районного суду м. Києва від прокурора надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 24.02.2017 за підозрою ОСОБА_1, у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч. 1 ст. 205 КК України, де ОСОБА_1 виступав засновником TOB «Регіон Прайс», що в свою чергу, надало можливість невстановленим досудовим слідством особам використовувати TOB «Регіон Прайс» для прикриття незаконної діяльності - надання податкової вигоди іншим суб'єктам господарської діяльності під виглядом здійснення реальних фінансово-господарський операцій, зокрема, TOB «АБВ систем»;

- у провадженні Головного слідчого управління МВС України знаходиться об'єднане кримінальне провадження № 0000666 від 16.12.2013 за фактами фіктивного підприємництва та легалізації коштів, здобутих злочинним шляхом за ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 209 КК України. Досудовим слідством встановлено, що невстановленими особами організовано діяльність ряду підконтрольних підприємств TOB «Семике», ПП «Ворк супорт», TOB «Мета-днепр» та інші, що зареєстровані на номінальних керівників та засновників, які реального відношення до їх діяльності не мають. На рахунки вказаних підприємств перераховують кошти підприємства - замовники протиправних фінансових послуг, зацікавлені в незаконній мінімізації податкових платежів, переведенні безготівкових коштів в готівку та подальшому їх привласненню, зокрема, TOB «Арктика-Захід»;

- в провадженні слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000121, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України. Досудовим розслідуванням, що в 2015 році невстановлені особи за попередньою змовою групою осіб організували діяльність злочинної схеми («конвертаційного центру») щодо фіктивного створення, придбання та подальшого використання з метою прикриття незаконної діяльності таких суб'єктів підприємницької діяльності як TOB «Софілайт».

Відповідно до виписок банку, оборотно-сальдової відомості по рахунку 31 «Рахунки в банках», картки рахунку 361 по зазначеним контрагентам, TOB «ACT - Світлотехніка» отримані грошові кошти всього в сумі 1387234 грн., в тому числі по періодам: 2015 рік - на 193515 грн., 2016 рік - на 1121895 грн., І кв. 2017 року - на 71824 гривень.

З урахуванням наведеного, відповідач дійшов висновку, що первинні документи, виписані від імені TOB «ACT - Світлотехніка» на адресу TOB «Нью Білдінг», TOB «Поло Електро ЛТД», TOB «Арктика Захід», TOB «АБВ Систем», TOB «Софілайт», складені з порушенням вимог Закону України від 16.07.99 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції, не є документами, які можуть бути підставою для відображення даних в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку, оскільки містять недостовірні дані.

За результатами перевірки TOB «ACT - Світлотехніка» не встановлено наявність поставок товарів на адресу TOB «Нью Білдінг», TOB «Поло Електро ЛТД», TOB «Арктика Захід», TOB «АБВ Систем», TOB «Софілайт», що свідчить про реалізацію ТМЦ іншим особам.

Однак, на розрахунковий рахунок TOB «ACT - Світлотехніка» надходили грошові кошти в оплату товарів, реалізація яких була оформлена на адресу TOB «Нью Білдінг», TOB «Поло Електро ЛТД», TOB «Арктика Захід», TOB «АБВ Систем», TOB «Софілайт».

З урахуванням викладеного вище, відповідач дійшов висновку, що оскільки залишки даного товару відсутні, товар реалізований на TOB «Нью Білдінг», TOB «Поло Електро ЛТД», TOB «Арктика Захід», TOB «АБВ Систем» було реалізовано не встановленим особам, а грошові кошти отримані TOB «ACT - Світлотехніка» від TOB «Нью Білдінг», TOB «Поло Електро ЛТД», TOB «Арктика Захід», TOB «АБВ Систем», TOB «Софілайт» на розрахунковий рахунок у сумі 1387234 грн. є коштами, що отримані TOB «ACT - Світлотехніка» безпідставно та безповоротно.

Надаючи оцінку висновкам податкового органу, суд виходить із наступного.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість слід з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

З огляду на викладене, для реалізації принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, суд має з'ясувати характер та зміст спірних операцій, дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, зміни у їх майновому стані як обов'язкова ознака господарської операції.

Так, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, та є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом.

У відповідності до ч. 2 ст.228 Цивільного кодексу України нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок.

Згідно ч. 1 ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права та передбачені іншими нормами права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Зокрема, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин у відповідності до ч.3 ст.228 ЦК України може бути визнаний недійсним.

Для висновку про нікчемність угоди з цих підстав необхідно мати належні та допустимі докази наявності такого наміру у позивача або його контрагента на момент укладання правочину, проте, таких доказів матеріали справи не містять.

Разом з тим, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит та віднесення сум, понесених витрат, до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання непрямим контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Так, під час перевірки відповідачем не перевірявся зміст правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, а також рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та TOB «Нью Білдінг», TOB «Поло Електро ЛТД», TOB «Арктика Захід», TOB «АБВ Систем», жодних доказів нікчемності правочинів, вчинених ними, суду не надано.

Натомість висновки відповідача ґрунтуються виключно на інформації стосовно наявності порушених кримінальних проваджень та вироку у справах непрямих контрагентів позивача, а саме: ТОВ «Абба Груп», ТОВ «Центр Торг Компані», ТОВ «Семикс», ПП «Ворк Супорт», ТОВ «Мета-Днепр» та інші, ТОВ «Логосервіс», ТОВ «АСТ», ПАТ «Полтава-Банк», ТОВ «Квестор +», ТОВ «Роменрогрес».

Отже, висновки відповідача ґрунтуються виключно на інформації стосовно непрямих контрагентів позивача, отриманої із невідомих джерел, без зазначення номерів справ, прізвищ посадових осіб товариств, які притягувалися до кримінальної відповідальності, інформації щодо набрання названими судовими рішеннями законної сили та без проведення перевірок прямих контрагентів позивача.

Беручи до уваги вищенаведене, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Так, аналіз наданих позивачем договору на виконання електромонтажних послуг № 154-п/15 від 15.04.2015 р., укладений між ТОВ «АСТ-Електро» та ТОВ «АСТ-Світлотехінка»; договору поставки № 133/16 від 27.09.2016 р., укладений між ТОВ «АСТ-Світлотехінка» та ТОВ «Софілайт»; договору поставки № 4852 від 23.07.2015 р., укладений між ТОВ «Мастер-Кабель» та ТОВ «АСТ -Світлотехінка»; договору поставки № 07/15 від 13.03.2015 р., укладений між ТОВ «АСТ-Світлотехніка» та ТОВ «АБВ Сістем»; договору поставки № 94/16 від 06.06.2016 р., укладений між ТОВ «АСТ-Світлотехніка» та ТОВ «Поло-Електро ТД» та наданих на підтвердження їх виконання видаткових накладних, довіреностей на отримання матеріальних цінностей, податкових накладних, виписок по рахунках, свідчить про те, що операції позивача здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 10.08.2017 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 506,00 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням в сумі 2005,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 501,00 грн.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи перевіркою встановлено завищення витрат за період з 15.09.2014 р. по 31.03.2017 р. на 43 182,00 грн. (в т.ч.: за 2015 рік - на 50 083,00 грн., за 2016 рік-на 172 266,00 грн., за І кв. 2017 - на 20833,00 гривень).

Так, в порушення п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України та вимог П(С)БО 9, TOB «ACT - Світлотехніка» віднесено до складу витрат на збут електромонтажні роботи в сумі 243 182 грн., отримані від TOB «ACT - Електро». Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу для отримання якого вони здійснені (пункт 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248) (далі - П(С)БО 16).

Таким чином, на думку відповідача, TOB «ACT - Світлотехніка» безпідставно віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, електромонтажні роботи отримані від TOB «ACT - Електро».

Оцінюючі наведені висновки відповідача, суд виходить із наступного.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України зазначається, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об'єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначено в Положенні (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. N 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248 (надалі - П (С) БО 16).

В пунктах 4-7 П (С) БО 16 визначено наступне: Терміни, що наведені в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку, мають таке значення: елемент витрат - сукупність економічно однорідних витрат.

Прямі витрати - витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об'єкта витрат економічно доцільним шляхом.

Нормальна потужність - очікуваний середній обсяг діяльності, що може бути досягнутий за умов звичайної діяльності підприємства протягом кількох років або операційних циклів з урахуванням запланованого обслуговування виробництва.

Об'єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до п. 17 П (С) БО 16 витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Відповідно до п. 19 П (С) БО 16 витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг):

витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції;

витрати на ремонт тари;

оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг);

витрати на передпродажну підготовку товарів;

витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов'язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства;

витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства;

інші витрати, пов'язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.

До складу витрат на збут у торговельних організаціях включаються витрати обігу, за винятком витрат, наведених у пунктах 18, 20 і 27 цього Положення (стандарту).

Контролюючий орган аргументує свою позицію посилаючись на п. 9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 р. за № 751/4044 (далі - П (С) БО 9), де зазначено, що собівартість запасів складається з таких фактичних витрат, як: «- інші витрати, які безпосередньо пов'язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях».

Проте, до таких витрат, зокрема, належать прямі матеріальні витрати, прямі витрати на сплату праці, інші прямі витрати підприємства/установи на доопрацювання і підвищення якісно технічних характеристик запасів.

Як вбачається з матеріалів справи, між TOB «ACT - Електро» (виконавець) та TOB «ACT - Світлотехніка» (Замовник) укладено Договір на виконання електромонтажних послуг № 154-п/15 від 15 квітня 2015 року, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконувати власними силами та комплектуючими матеріалами Замовника електромонтажні роботи по збиранню електрощитового обладнання. Замовник, в свою чергу, зобов'язується прийняти та оплатити виконавцю виконані роботи».

Отже, згідно пп. п. 9 П(С)БО 9 витрати відносяться до собівартості запасів лише у випадку, якщо прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати підприємства /установи здійсненні на доопрацювання і підвищення якісно технічних характеристик запасів.

Натомість електромонтажні роботи по збиранню електрощитового обладнання за своїм змістом не пов'язані з доопрацюванням і підвищенням якісно-технічних характеристик товару. Даний вид робіт полягає у зборці електротехнічного обладнання (товару) та для його подальшого збуту покупцям. Крім того роботи (електромонтажні) передбачені договором між TOB «АСТ-Світлотехінка» та TOB «АСТ-Електро», а реалізація цього обладнання третім особам (покупцям) проводились в одному звітному (податковому) періоді, що суперечить визначенню «Запаси», наведеному в п. 4 П(С)БО 9: Запаси - активи, які утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою.

Таким чином, відповідачем протиправно завищено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 355 881,00 грн., а відтак податкове повідомлення-рішення від 10.08.2017 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 355 881,00 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням в розмірі 293 474,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 62 407,00 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Зважаючи, що судом встановлено протиправність нарахування позивачу податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств, відповідно нарахування штрафних санкцій є також протиправним.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із задоволенням позову підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТ-Світлотехніка» (02121, м.Київ, вул. Харківське шосе, 201-203, літ. 2А, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 10.08.2017 р. № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 10.08.2017 р. № .

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТ-Світлотехніка» (02121, м.Київ, вул. Харківське шосе, 201-203, літ. 2А, ) судові витрати в сумі 5375,85 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко

Повний текст судового рішення складено та підписано 29.01.2018 р.