Справа № 2а/0370/3195/11
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018 Київ К/9901/2705/18 2а/0370/3195/11
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2011 (суддя Ксензюк А.Я.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014 (судді Онишкевич Т.В., Дякович В.П., Левицька Н.Г.)

у справі №2а/0370/3195/11

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-руберойдовий комбінат»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2011 року Відкрите акціонерне товариство «Луцький картонно-руберойдовий комбінат» (далі Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (ДПІ) від 03.11.2011, яким позивачу було зменшено суму від'ємного значення з податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що відповідач за наслідками проведеної перевірки склав акт, в якому виклав свої висновки про те, що в порушення вимог чинного законодавства позивачем завищено суму від'ємного значення податку за наслідками господарських операцій, проведених з суб'єктом приватної діяльності ОСОБА_2 На цій підставі ДПІ прийнято оскаржене податкове повідомлення-рішення.

Вважаючи, що відповідач дійшов помилкового висновку про наявність порушень чинного законодавства у діяльності Товариства, позивач просив задовольнити позов.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014, позов задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ від 03.11.2011 за № та стягнуто на користь позивача судовий збір.

Не погодившись з судовими рішеннями ДПІ звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість заявленого адміністративного позову.

Товариство у своїх запереченнях вважає, що судами прийнято законні та обґрунтовані рішення.

12.01.2018 касаційну скаргу, в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками позапланової виїзної перевірки Товариства з питань правомірності формування податкового кредиту то податкових зобов'язань по взаємовідносинах з СПД ОСОБА_2 за липень 2011 року, ДПІ складено акт за №8532/23-2/00292652, в якому відображено висновки контролюючого органу про те, що ним виявлено наступні порушення:

- частини 1 статті 203, статей 215, 228, 662, 655, 628, 638, 664 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (пункт 5 статті 203 Цивільного кодексу України), відповідно до частини 1,5 статті 203, п. 1,2 статті 215, статті 228 Цивільного кодексу України, зазначені правочини мають ознаки нікчемності та є нікчемними в силу Закону;

- відсутність об'єктів оподаткування при придбані товарів з 1 липня 2011 року по 30 липня 2011 року, які підпадають під визначення статті 185, пункту 186.1 статті 186, пунктів 198.1 та 198.6 статті 198, пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит на суму 174460,30 грн. та зменшено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на загальну суму 174 460, 30 грн.

З огляду на це ДПІ 03.11.2011 прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 174 460 грн.

Свої дії щодо цього ДПІ обґрунтовує тим, що господарські операції між Товариством та СПД ОСОБА_2 не мали реального характеру, а укладені угоди є нікчемними; в ході перевірки не підтверджується наявність поставок Товариству товарів від СПД ОСОБА_2, відтак документи первинного бухгалтерського обліку позивача не підтверджують правильність визначених Товариством податкових зобов'язань.

Спірні правовідносини внормовано приписами Податкового Кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, в редакціях, що діяли на час їх виникнення.

З огляду на приписи статей 185, 186, 198, 201 Податкового Кодексу України господарські операції для визначення податкових зобов'язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, водночас суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Здійснивши системний аналіз залучених до справи доказів та правильно застосувавши під час розгляду справи норми матеріального та процесуального права, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо обґрунтованості заявленого адміністративного позову, оскільки висновки ДПІ щодо порушення Товариством вимог податкового законодавству та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» спростовано під час розгляду справи.

Так, залученими до матеріалів справи доказами належним чином підтверджено, що господарська операція між позивачем, як покупцем, та СПД ОСОБА_2, як продавцем макулатури, мала реальний фінансово-господарський характер та фактично виконана сторонами, що призвело зміни майнового стану Товариства.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Товариством отриману на виконання договору купівлі-продажу з СПД ОСОБА_2 макулатуру використано у господарській діяльності.

В порушення приписів частини 2 статті 71 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), відповідач не надав належних та допустимих доказів, що підтверджують правомірність рішення ДПІ. При цьому, відповідач не встановив та не довів, що відомості, які містяться в документах наданих Товариством, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або того, що відомості, які містяться в документах позивача, ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що надані позивачем первинні документи відповідають за своїм змістом вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 та підтверджують реальність господарських операцій позивача з його контрагентом - СПД ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги ДПІ не спростовують правильність доводів якими мотивовано судові рішення, не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер