Справа № 144/1205/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 144/1205/17

Головуючий у 1-й інстанції: Герман О.С.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

02 лютого 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Соколюка Василя Петровича на постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Соколюка Василя Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Соколюка Василя Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність винесеної відповідачем постанови № 263 у справі про адміністративне правопорушення від 23.08.2017 року, як такої, що не відповідає вимогам КУпАП. Також позивач відзначив і про відсутність будь-яких порушень з його боку, зокрема норми пункту 1 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466, якою затверджено Порядок виконання будівельних робіт.

Постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2017 року позов задоволено: визнано протиправними дії відповідача - головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу № 2 Департаменту архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області Соколюка Василя Петровича, скасовано постанову № 263 від 23.08.2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 96 ч. 5 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідачем не було спростовано відповідними доказами (висновком експерта) заперечення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не враховано ряд обставини, що пом'якшують відповідальність позивача. Також, суд першої інстанції зазначив про допущенні відповідачем як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові по справі про адміністративне правопорушення помилки та неточності.

Не погоджуючись з зазначеними рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати його і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на хибність висновків суду першої інстанції, зазначаючи при цьому, що обставини встановлені судом і положення закону, з яких суд виходив при ухваленні рішення, суперечать та виключають один одного, що призвело до помилкового застосування норм містобудівного законодавства та ухвалення незаконного рішення.

Позивач скористався наданим йому правом подання письмових заперечень на апеляційну скаргу. Зокрема у поданому відзиві, який надійшов на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду, позивач заперечує обгрунтованість доводів апелянта та зазначає про їх безпідставність. В даному випадку, ОСОБА_3 зазначає, що відповідачем не виконано вимог ч. 3 ст. 71 КАС України (в редакції чинній на момент розгляду справи) та не доведено правомірності прийнятого ним рішення. Також позивач звертає увагу на невірне трактування відповідачем вимог КУпАП при прийнятті оскаржуваної постанови та не врахування обставин, що пом'якшують його відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Правовідносини щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю врегульовані Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі - Закон України №3038-VI), Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 (далі - Порядок №553).

Частиною 1 ст. 41 Закону №3038-VI визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Пунктом 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553, встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно п.7 Порядку позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Відповідно до п.9 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

Відповідно до п.11 Порядку посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, безперешкодного доступу на місце будівництва об'єкта та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню, складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно п. 14 Порядку суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний допускати посадових осіб інспекції до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; виконувати вимоги інспекції щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; подавати документи, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до п.16, п.17 Порядку за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно п.20 Порядку протокол протягом трьох днів після його складення та всі матеріали перевірки подаються керівникові відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу, передбаченої законодавством України.

Процедуру накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, що передбачені Законом України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", визначає Порядок накладання штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1995 року №244 (далі Порядок №244).

Згідно пункту 9 Порядку №244 про вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю, які згідно з функціональними обов'язками здійснюють державний архітектурно-будівельний контроль (далі уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю), складають протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до пункту 10 Порядку №244 уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю складає протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності у двох примірниках, один з яких надається під підпис суб'єкту містобудування, що притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, не пізніше трьох робочих днів з дня складення акта перевірки такого суб'єкта містобудування.

Відповідно до пункту 16 Порядку №244 справа про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі-справа) розглядається посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд таких справ, протягом 15 днів з дня одержання зазначеною особою протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та інших матеріалів справи.

Згідно пункту 17 Порядку №244 справа може розглядатися за участю суб'єкта містобудування, який притягається до відповідальності, або його уповноваженого представника, експертів, інших осіб.

Відомості про час і місце розгляду справи повідомляються суб'єкту містобудування, який притягається до відповідальності, та іншим особам, які беруть участь у розгляді справи, не пізніше як за три доби до дня розгляду справи.

Неприбуття суб'єкта містобудування у визначений час і місце не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до пункту 19 Порядку №244 доказами у справі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність правопорушення, винність відповідного суб'єкта містобудування в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені дані встановлюються на підставі протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, у разі потреби - на підставі пояснень суб'єкта містобудування, який притягається до відповідальності, свідків, а також інших документів.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 22.08.2017 року відповідачем - головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Соколюком В.П. на підставі направлення для проведення позапланового заходу від 10.08.2017 року № 933-ПП проведено позапланову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Згідно складеного за результатами проведеної перевірки Акту № 933-ПП від 22.08.2017 року, встановлено, що позивач без відповідно розробленої та затвердженої в установленому порядку документації та без отримання дозвільного документа на виконання будівельних робіт, здійснив будівництво складної конфігурації із збірних залізобетонних парканних плит на бетонних стовпчиках та цегляної кладки по вул. І.Франка, б/н в смт. Теплик Теплицького району Вінницької області (а.с.29-37).

Вказана перевірка була проведена у присутності позивача - ОСОБА_3

Цього ж дня відповідачем складено приписи №252 та №253 про зупинення підготовчих та будівельних робіт та про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, виявлених під час проведення перевірки, примірники яких особисто отримані позивачем, що засвідчуються його власним підписом (а.с. 15, 16).

22.08.2017 року відповідачем, відповідно до ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та ст.ст. 254, 255 та 256 КУпАП, у присутності позивача, складено протокол про вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.96 КУпАП. Як вбачається з особистого підпису ОСОБА_3 на вказаному протоколі, він зі змістом останнього не погодився, подавши власні пояснення на окремому аркуші (а.с. 38-40).

Також позивача повідомлено, що розгляд справи про вчинене ним адміністративне правопорушення відбудеться 23.08.2017 року у приміщенні Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області.

23.08.2017 року постановою №263, винесеною відповідачем на підставі вище зазначених Акту перевірки, приписів та протоколу від 22.08.2017 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.96 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень (а.с.43-44).

Постанову направлено на адресу позивача за допомогою засобів поштового зв'язку (номер поштового відправлення 493 від23.08.2017 року).

Колегія суддів, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, зазначає наступне.

Правові підстави, які надають замовнику право на виконання будівельних робіт визначені положеннями ч. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції станом на час проведення спірної перевірки). Зокрема, замовник має право виконувати будівельні роботи, після:

- подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

- видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Абзацом 2 частини 2 наведеної статті визначено, що перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Пунктом 2 Порядку виконання будівельних робіт, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466, визначено, що будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та подання замовником за формою згідно з додатком 1 повідомлення про початок виконання будівельних робіт Держархбудінспекції або її територіальному органу за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до переліку об'єктів, будівництво яких здійснюється після надіслання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Виходячи з вимог пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, вбачається, що не належать до самочинного будівництва: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків.

Як встановлено з матеріалів справи, суд першої інстанції ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог, виходив з того, що відповідач здійснював будівництво спірного гаража по вул. І.Франка, в смт. Теплик Теплицького району Вінницької області за наявності відповідних дозвольних документів.

Так, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням 6 сесії 4 скликання Теплицької селищної ради Вінницької області № 113 від 26.12.2002 року позивачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,01 га для будівництва індивідувального гаража по вул. І.Франка, що підтверджується довідкою архівного відділу Теплицької районної державної адміністрації від 21.03.2013 року (а.с.10).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Теплицького районного управління юстиції Вінницької області, 12.06.2015 року за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0027 га для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1, а 10.07.2015 року Відділом містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Теплицької райдержадміністрації, на підставі вказаного свідоцтва, позивачу видано будівельний паспорт №9-15 на будівництво гаража на вказаній земельній ділянці по вул. І.Франка в смт. Теплик, Теплицького району Вінницької області (а.с. 12).

Наведені обставини, в розрізі положень ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 2 Порядку виконання будівельних робіт, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466, на думку суду першої інстанції позбавляють позивача необхідності в отриманні дозвільної документації на будівництво спірного гаражу.

Колегія суддів, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та вважає, що останні зроблені в ході неповного з'ясування всіх дійсних обставин справи.

Зокрема, наказом Відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструткури райдержадміністрації Теплицької РДА № 1 від 22.11.2016 року скасовано будівельний паспорт №9-15 від 10.07.2015 року, виданий ОСОБА_3 на будівництво гаражу по АДРЕСА_1, як такий, що не відповідає п. 1.2 та 1.3 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 року № 103 "Про затвердження Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки".

Про вказану обставину листом від 29.11.2016 року № 69 (а.с. 45) було повідомлено позивача та Департамент архітектурно-будівельної Інспекції у Вінницькій області, який в подальшому, керуючись вищезгаданим наказом, скасував повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ВН 18 від 20.07.2015 року.

Тобто, в даному випадку, наведене дає підстави судовій колегії дійти висновку про передчасність та відповідну помилковість висновків суду першої інстанці, які грунтуються на фактах, які лише частково надають змоги встановити обставини, що стали передумовою виникнення між сторонами спірних правовідносин. В даному випадку, судова колегія вважає, що судом першої інстанії було надано оцінку лише доказам долученим до матеріалів справи позивачем, в той час як докази запропоновані відповідачем залишені судовою інстанцією поза увагою.

Також, досить суперечливим є застосування судом першої інстанції положень ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773.

В даному випадку обгрунтовуючи факт визнання побудованого позивачем спірного гаража тимчасовою спорудою розміщення якої не потребує дозвільної документації, суд першої інстанції не врахував, що положення статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" стосується тимчасових споруд призначених виключно для здійснення підприємницької діяльності, що в даних правовідносинах місця не має оскільки позивач не є суб'єктом підприємницької діяльності та будівництво спірного гаражу здійснював для власних потреб.

Окрім того, судова колегія критично ставиться і до висновків суду першої інстанція щодо наявності в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності невідповідностей, які стосуються посадових осіб, що здійснювали розгляд справи про адміністративне правопорушення. Зокрема, на думку суду першої інстанції, розгляд справи здійснював головний інспектор будівельного нагляду інспекційного відділу № 2 Департаменту архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області Соколюк В.П., а рішення приймав начальник інспекційного відділу № 1 Департаменту архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області Любінецький Ростислав Євгенійович.

Так, відповідно до ст. 244-6 КУпАП від імені органів державного архітектурно-будівельного контролю розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право головні інспектори будівельного нагляду.

Зі змісту оскаржуваної постанови № 263 від 23.08.2017 року встановлено, що головний інспектор будівельного нагляду інспекційного відділу № 2 архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області Соколюк В.П. здійснив розгляд матеріалів справи про адміністративне правопорушення та постановив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП. Разом з тим, начальник інспекційного відділу № 1 Департаменту архітектурно - будівельної інспекції у Вінницькій області Любінецький Р.Є. був заслуханий, як особа, що брала участь у справі.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено ст. 279 КУпАП, де зазначено, що головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, окрім іншого, заслуховує осіб, які беруть участь у розгляді справи, досліджує докази і вирішує клопотання.

Таким чином, наведене вище, дає підстави дійти висновку що відповідач, прибувши для проведення перевірки та здійснюючи провадження у справі про адміністративне правопорушення, діяв у межах повноважень та спосіб, передбачених законодавством.

В даному випадку висновок суду першої інстанції про наявність у винесеній відповідачем постанові у справі про адміністративне правопорушення певних неточностей щодо посадових осіб, які здійснювали розгляд справи, є безпідставним оскільки в повній мірі спростовуються встановленим обставини справи.

Колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно неврахування відповідачем під час винесення постанови про адміністративне правопорушення, обставини, що пом'якшують відповідальність позивача.

В даному випадку слід відзначити, що, по-перше, під час складання протоколу позивачем жодних доказів, які б підтверджували наявність пом'якшуючих обставин відповідачу не надавалось, а по-друге, сам факт згадки позивачем про вказані обставини, дає підстави дійти висновку, що останній фактично визнає наявність порушень у його діях, за які передбачені певні санкції.

Таким чином, з огляду на наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що позивач здійснив виконання будівельних робіт з будівництва гаража по вул. І.Франка, в смт. Теплик Теплицького району Вінницької області з порушенням вимог будівельного законодавства, тобто без відповідно розробленої та затвердженої в установленому законом порядку проектної документації та подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи, останнє належить скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Соколюка Василя Петровича задовольнити повністю.

Постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Соколюка Василя Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.