Справа № 807/596/17
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2018 рокум. Ужгород№ 807/596/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання Багарі М.М.,

за участю сторін:

представника позивача Товта М.М.,

представників відповідача Середнього Я.В., Худого А.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 27 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 26 січня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 05 лютого 2018 року. Розгляд даної справи здійснено за правилами загального позовного провадження із врахуванням відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду відповідно до вимог КАС України, у редакції, що діяв до 15 грудня 2017 року.
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до 27-го прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ), яким просить суд: « 1. Прийняти позовну заяву до розгляду; 2. Звільнити ОСОБА_1 , учасника бойових дій від сплати судового збору на підставі статті ч.1, 13, ст. 5 Закону України «Про судовий збір»; 3. Визнати дії відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо відмови ОСОБА_1 щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період служби з 15.07.2016 року по 07.11.2016 року та відповідних грошових сум передбачених наказом начальника 27-го прикордонного загону Західного регіонального управління №245-ос від 07.11.2016 року про звільнення ОСОБА_1 в запас протиправними; 4. Стягнути з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення за період служби з 15.07.2016 року по 07.11.2016 року у розмірі 27469,50 грн.; 5. Стягнути з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 невиплачені грошові суми передбачені наказом № 245-ос від 07.11.2016 року про звільнення ОСОБА_1 в запас у розмірі 15033, 03 грн.; 6. Стягнути з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.; 7. Зобов`язати відповідача 27-й прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) негайно виконати постанову суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проходження військової служби позивач отримував грошове забезпечення, що складалось з посадового окладу, окладу за військовим званням; щомісячних додаткових надбавок доплат винагород, які мають постійний характер та премії. Під час лікування позивача було виведено у розпорядження начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Дії відповідача щодо виведення його під час лікування в розпорядження начальника Західного регіонального управління та припинення виплати йому грошового забезпечення вважає безпідставними та протиправними, оскільки його відсутність на службі підтверджується довідками та виписками медичних закладів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Відповідач надав суду заперечення на позов, відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог. Разом з тим, зазначив, що позовні вимоги в частині виплати грошової компенсації та вихідної допомоги у загальній сумі 11246,83 грн. визнає, а вказана сума нарахована позивачу.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з мотивів, зазначених у письмових запереченнях проти позову та додаткових поясненнях (а.с. 54-65, 221-224).

У судовому засіданні, що проходило 07 вересня 2017 року, у якості свідка було допитано ОСОБА_2 , який пояснив наступне. Щодо нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення, то цим займається фінансово-економічний відділ. У обов`язки ОСОБА_2 входило матеріальне та гуманітарне забезпечення та підготовка загону. У разі службового розслідування його можна було призначити керуючим. Брав участь у трьох службових розслідуваннях відносно позивача. Перший випадок весною 2016 року про неприбуття позивача на службу, другий на початку травня 2016 року та третій поява позивача у частині. У зв`язку з вищевказаними обставинами направлявся лист у військову прокуратуру. Зазначив, що позивач проживав недалеко від нього. Після другого службового розслідування постійно заходив до позивача на квартиру, однак його не було вдома. Ключ від квартири зберігався у власників квартири, оскільки позивач квартиру орендував. При свідках було відкрито власниками квартиру, де знаходився позивач. Він погано себе почував. Командиром було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, але спочатку він був направлений у військову лікарню. Після того позивач перестав відповідати на його дзвінки та зник з лікарні. Реакції від прокуратури на повідомлення не було. Вони не знали, де знаходиться позивач. Стверджував, що позивач не хотів повертатися у військову частину. Більше по суті спору не зазначив нічого.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Щодо вимог позивача про «Визнання дії відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо відмови ОСОБА_1 щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період служби з 15.07.2016 року по 07.11.2016 року та відповідних грошових сум передбачених наказом начальника 27-го прикордонного загону Західного регіонального управління №245-ос від 07.11.2016 року про звільнення ОСОБА_1 в запас протиправними та стягнення з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення за період служби з 15.07.2016 року по 07.11.2016 року у розмірі 27469,50 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до Наказу начальника Західного регіонального управління (І категорія) від 16 травня 2016 року № 219-ос капітана ОСОБА_1 (А-092431), звільнено з посади начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби «Лужанка» ІІІ категорія (тип Б) 27 прикордонного загону (І категорія), згідно підпункту 7 пункту 127 та залишено капітана ОСОБА_1 на усіх видах матеріального та грошового забезпечення в 27 прикордонному загоні (І категорія) (а.с. 88).

Відповідно до вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби № 425 від 20 травня 2008 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18 червня 2008 року за №537/15228 (далі - Інструкція) за перші два місяця безперервного перебування у розпорядженні, грошове забезпечення, а саме, посадовий оклад за останньою основною посадою, яку він займав до зарахування у розпорядження, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, даному військовослужбовцю нараховано та виплачено по 15 липня 2016 року.

Абзацом третім пункту 4.3.1. Інструкції визначено, що після закінчення перших двох місяців безперервного перебування військовослужбовців у розпорядженні грошове забезпечення за останньою основною посадою, яку вони займали до зарахування у розпорядження, може виплачуватись у виняткових випадках тільки за рішенням Голови Державної прикордонної служби.

Однак, у зв`язку з відсутністю з 12 квітня 2016 року по 28 вересня 2016 року ОСОБА_1 на службі, клопотань про виплати грошового забезпечення до Голови Державної прикордонної служби відповідачем не подавалось.

На підставі наказу начальника Мукачівського прикордонного загону від 01 жовтня 2016 року № 991, було проведено службове розслідування за фактом відсутності без поважних причин на службі з 12 квітня 2016 року по 28 вересня 2016 року начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » III категорії (тип Б) капітана ОСОБА_1 (а.с. 89-90).

Так, розслідуванням було встановленого, що в період з 12 квітня 2016 року по 28 вересня 2016 року капітан ОСОБА_1 за медичною допомогою не звертався, до лікувальних закладів Держприкордонслужби, Міністерства оборони України та Міністерства охорони здоров`я України не направлявся (а.с. 101).

Факт незаконної відсутності на службі в період з 12 квітня 2016 року по 28 вересня 2016 року, капітана ОСОБА_1 , що перебував в розпорядженні начальника Західного регіонального управління, підтвердив своїми письмовими поясненнями від 04.10.2016 року (а.с. 117).

Разом з тим, позивачем додано до матеріалів справи три «зворотні повідомлення» від 19.05.2016 року, 13.06.2016 року та 02.08.2016 року, видані ОСОБА_1 Новобузьким районним центром первинної медико-санітарної допомоги (а.с. 33-25), при цьому у своїх письмових поясненнях від 04.10.2016 року, останній зазначив, що до лікувальних закладів у період з 12.04.2016 року по 28.09.2016 року не звертався, підтверджуючих документів про проходження лікування не має.

06 жовтня 2016 року було складено висновок службового розслідування за фактом можливої незаконної відсутності начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІІ категорії (тип Б) капітана ОСОБА_1 (а.с. 91-96).

За результатами службового розслідування було видано наказ начальника Мукачівського прикордонного загону від 06 жовтня 2016 року №1006 «Про результати службового розслідування» (а.с. 97-99), яким було визначено:

- у відповідності до ст. 92 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, порушити клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Західного регіонального управління (І категорії), правами начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України;

- капітану Сахно Є.Л. на продовження виплати грошового забезпечення згідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 року п. 4.3.1 - не клопотати;

- враховуючи, що в діях капітана ОСОБА_1 , можливо, наявні ознаки злочину, передбачені статтею 407 Кримінального кодексу України «Самовільне залишення військової частини або місця служби», матеріали службового розслідування направити до військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України.

Позивач, ОСОБА_1 , був ознайомлений з даним наказом 06 жовтня 2016 року, про що свідчить підпис ОСОБА_1 у додатку 1 до даного наказу (а.с. 100).

Також, 06 жовтня 2016 року начальником Мукачівського прикордонного загону було проведено бесіду з ОСОБА_1 , під час якої зазначеного військовослужбовця було ознайомлено з висновком службового розслідування та доведено суть вчиненого правопорушення. Під час проведення бесіди позивач, ОСОБА_1 , заперечень, заяв та клопотань не подавав (а.с. 104).

Таким чином, суд констатує, що Висновок службового розслідування, наказ начальника Мукачівського прикордонного загону від 06 жовтня 2016 року №1006 «Про результати службового розслідування» позивачем у встановлені терміни оскаржені не були, відповідно ним визнано свою вину.

Про продовження виплати грошового забезпечення капітану ОСОБА_1 за результатом службового розслідування, було прийнято рішення начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 - не клопотати, з чим військовослужбовець був ознайомлений.
Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог позивача щодо «Визнання дії відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо відмови ОСОБА_1 щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період служби з 15.07.2016 року по 07.11.2016 року та відповідних грошових сум передбачених наказом начальника 27-го прикордонного загону Західного регіонального управління №245-ос від 07.11.2016 року про звільнення ОСОБА_1 в запас протиправними та стягнення з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення за період служби з 15.07.2016 року по 07.11.2016 року у розмірі 27469,50 грн., оскільки відповідно до Інструкції, за перші два місяця безперервного перебування у розпорядженні, грошове забезпечення, а саме, посадовий оклад за останньою основною посадою, яку він займав до зарахування у розпорядження, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, даному військовослужбовцю нараховано та виплачено по 15 липня 2016 року (а.с. 28) та відповідно до пункту 4.3.1. Інструкції клопотання про виплати грошового забезпечення до Голови Державної прикордонної служби відповідачем не подавалось у зв`язку з відсутністю з 12 квітня 2016 року по 28 вересня 2016 року ОСОБА_1 на службі. А тому, підстав для нарахування та виплати такого грошового забезпечення у відповідача не було адже позивач був відсутній на службі та відповідно обов`язок військової служби не виконував.

Щодо вимог позивача щодо «стягнення з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 невиплачені грошові суми передбачені наказом № 245-ос від 07.11.2016 року про звільнення ОСОБА_1 в запас у розмірі 15033, 03 грн.» суд зазначає наступне.
Відповідно до Наказу 27 прикордонного загону (І категорія) Західного регіонального управління (І категорія) Прикордонної служби України від 07 листопада 2016 року № 245-ос по особовому складу, капітана ОСОБА_1 , А-092431, який перебував у розпорядженні начальника Західного регіонального управління (І категорія) Державної прикордонної служби України, виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 07 листопада 2016 року (а.с. 17).

Також вказаним наказом визначено необхідність виплати позивачу: - грошової компенсації за невикористані 33 дні щорічної основної відпустки за 2016 рік (7452,72 грн.); - вихідної допомоги при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних місяців служби (3794,11 грн.); - премії, передбаченої розпорядженням Адміністрації ДПС України № 493-ос від 06.06.2016 року, з 01.11.2016 року по 07.11.2016 року.

У судовому засіданні відповідачем визнано позовні вимоги в частині виплати грошової компенсації та вихідної допомоги у загальній сумі 11246,83 грн.. Викладене стверджується також довідкою про доходи позивача № 11/164 від 28.03.2017 року, згідно якої, вказану суму нараховано позивачу (а.с. 28) і вказану суму було депоновано, у зв`язку з неприбуттям позивача до управління ІНФОРМАЦІЯ_3 для остаточного розрахунку при звільненні з військової служби (а.с. 106-115). Тобто дана сума депонована відповідачем у відповідності до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року (зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 13 січня 2005 року за №40/10320).

Щодо виплати премії, передбаченої розпорядженням Адміністрації ДПС України № 493-ос від 06.06.2016 року, з 01.11.2016 року по 07.11.2016 року, суд констатує, що начальником 27 прикордонного загону (І категорія) була визначена позивачу як така, на яку ОСОБА_1 заслуговує. Таким чином, вищевказана премія підлягає нарахуванню та виплаті позивачу відповідачем, оскільки наказ від 07 листопада 2016 року № 245-ос по особовому складу, яким дана премія була прямо передбачена, у встановленому порядку не змінений та не скасований.

Щодо вимог позивача щодо «стягнення з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.» суд зазначає наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен був довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що протиправною бездіяльністю відповідача порушено його права.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності саме відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн..

Сама по собі наявність практики Європейського Суду з прав людини щодо стягнення з держави на користь особи, що звертається до суду, моральної шкоди у розумінні ст.23 ЦК України, не є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000 грн., оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10000 грн. є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно статті 2 частини 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 78 частини 1 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до 27 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з 27 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) компенсацію за невикористану відпустку у сумі 7452,72 грн. (сім тисяч чотириста п`ятдесят дві грн., 72 коп.) та одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 3794,11 грн. (три тисячі сімсот дев`яносто чотири грн., 11 коп).

Зобов`язати 27 прикордонний загін (І категорії) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) премію передбачену розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України № 493-ос від 06.06.2016 з 1 листопада 2016 року по 7 листопада 2016 року, відповідно до Наказу начальника 27 прикордонного загону (І категорії) № 245-ос від 07.11.2016.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяЯ.М. Калинич