Справа № 804/2239/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2018 рокусправа № 804/2239/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Добродняк І.Ю

судді: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року

у справі № 804/2239/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.04.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб в розмірі 25085,32 грн., в тому числі за основним платежем 20755,32 грн. та за штрафними санкціями 4330,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковий орган не мав права визначати податкове зобов'язання по орендній платі за земельну ділянку в сторону збільшення без внесення відповідних змін до договору оренди. Відповідач, визначаючи розмір орендної плати за період, що підлягав перевірці, в порушення вимог п. 276.3 ст. 276 Податкового кодексу України, застосував коефіцієнт у розмірі 2,5.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що незалежно від установленого договором розміру орендної плати сума річного платежу не повинна бути меншою від розміру, встановленого чинним законодавством, що регулює означені правовідносини, і після набрання чинності Податковим кодексом України позивач мав самостійно перерахувати розмір орендної плати з урахуванням вимог, визначених п.п.288.5.1, 288.5.2 п.288.5 ст.288 ПК України.

Стосовно розрахунку орендної плати суд дійшов висновку, що з набранням чинності ПК України нарахування та сплата платником податку орендної плати у 2011-2013 роках без урахування коефіцієнта 1,5, передбаченого за користування земельними ділянками, цільовим призначенням яких є землі історико-культурного призначення, і використання яких не пов'язано з їх функціональним призначенням, є помилковим, а тому річна сума орендної плати у розмірі 20815,11 грн. була вірно визначена контролюючим органом.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказавши на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Позивач наполягає на тому, що розмір орендної плати може бути переглянутий лише сторонами договору шляхом внесення відповідних змін, у тому числі і у разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати, визначеної Податковим кодексом України.

Позивач зазначає, що податкова декларація з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011 рік подана до податкового органу 25.01.2011, граничним строком подання 20.02.2011, а визначення суми грошового зобов'язання було здійснено податковим органом 02.04.2014, що є порушенням вимог ст.102 ПК України.

Також позивач звертає увагу, що відповідачем в порушення п.86.10 ст.86 ПК України в акті перевірки від 21.02.2014 не встановлений факт завищення податкових зобов'язань, оскільки відповідач застосував п.276.3 ст.276 ПК України і не застосував п.276.5 ст.276 ПК України з урахуванням пункту 1 Розділу XIX «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України.

Крім того, позивач (з урахуванням додатково наданих письмових пояснень) зазначає, що ним не було жодним чином допущено порушення норм чинного податкового законодавства при розрахунку та сплаті орендної плати за земельні ділянки відповідно до укладених договорів, оскільки відповідно до інформації, оприлюдненої на офіційному інтернет-порталі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, і, таким чином, в період 2011 року, 2012 року та 2013 року базовою вартість 1 кв. м. землі становило - 237,36 грн. (п.1 рішення № 5/26 від 26.12.2007), і з розрахунку земельного податку, здійсненого відповідно до норм Податкового кодексу України та Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої Наказом Держкомзему України, Мінагрополітики України, Мінбудархітектури України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 № 18/15/21/11, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2006 за № 388/12262, з врахуванням нормативно грошової оцінки землі в м.Дніпрі, яка затверджена вказаним рішенням Дніпропетровської міської ради від 26.12.2007 № 5/26, вбачається, що позивач повинен був би платити земельного податку з 01.01.2011 по 31.12.2013 щорічно 1345,84 грн., і при внесенні змін до договорів оренди землі загальна сума орендної плати склала б 4037,52 грн. (1 345,84 грн. розмір земельного податку х 3 (трикратний розмір земельного податку), в той час як позивач сплатив у 2011 році - 13936,53 грн., у 2012 році суму в розмірі - 13876,74 грн. та в 2013 році суму в розмірі - 13876,74 грн., що фактично більше ніж це встановлено договорами оренди земельних ділянок та більше ніж це встановлено Податковим кодексом України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, згідно з договорами оренди землі від 15.08.2008, укладеними Дніпропетровською міською радою (орендодавець) з позивачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар), остання орендує земельні ділянки у м. Дніпропетровську по вул.Московська, 9, площею 0,0004 га, 0,0010 га, 0,0100 га та 0,00025 га (т.1, а. с.13-16, 32-35, 48-51, 68-71).

Відповідно до ідентичних умов цих договорів:

п.1.2 - цільове використання земельної ділянки інша комерційна діяльність;

п.4.1 - річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) у розмірі мінімальної ставки орендної плати, встановленої Законом України «Про оренду землі»;

п.4.2 - обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії;

п.5.2 - цільове призначення земельної ділянки: землі історико-культурного призначення.

Згідно з Розрахунками орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, грошова оцінка яких проведена, станом на 14.08.2008 (які є невідємними частинами вищевказаних договорів), ставка орендної плати встановлена Законом України «Про плату за землю» у розмірі 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки (т.1, а. с.17, 36, 52, 72).

Також невідємними частинами договорів є Довідки про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, розташованих за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Московська, 9 (Бабушкінський район), від 03.06.2008 №№ 1316, 1304, 1303, 1305, видані Управлінням земельних ресурсів м.Дніпропетровська Дніпропетровської області (т.1, а. с.18, 37, 53, 73).

Позивач як платник орендної плати за землю відповідно до вказаних договорів протягом 2011-2013 року подавала до ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), а саме:

- за 2011 рік - податкова декларація від 25.01.2011 № 763, в якій грошові зобовязання з орендної плати за землю задекларовані підприємцем у сумі 13936,53 грн. (т.2, а. с.23-28);

- за 2012 рік - податкова декларація від 24.02.2012 № 357, в якій грошові зобовязання з орендної плати за землю задекларовані підприємцем у сумі 13876,74 грн. (т.2, а. с.29-32);

- за 2013 рік - податкова декларація від 04.02.2013 № 130000091, в якій грошові зобовязання з орендної плати за землю задекларовані підприємцем у сумі 13876,74 грн. (т.2, а. с.33-36).

Відповідачем - ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань повноти нарахування орендної плати за землю за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт № 457/173/171670245 від 21.02.2014 (т.1, а. с.87-93).

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.276.3 ст.276 ПК України, що призвело до заниження підприємцем орендної плати за земельні ділянки за 2011 рік - на суму 6878,58 грн., за 2012 рік - на суму 6938,37 грн. та за 2013 рік - на суму 6938,37 грн.

До такого висновку контролюючий орган дійшов з огляду на те, що при визначенні розміру грошового зобовязання з орендної плати у податкових деклараціях з орендної плати за землю на 2011 рік від 25.01.2011 №763, на 2012 рік від 24.02.2012 №357 та на 2013 рік від 04.02.2013 №130000091 на підставі укладених з Дніпропетровською міською радою договорів оренди землі позивачем не застосований коефіцієнт, визначений п.276.3 ст.276 Податкового кодексу України.

Згідно акту перевірки та наданому контролюючим органом розрахунку орендної плати за землю за 2011-2013 роки (т.2 а.с.64), при визначенні суми грошового зобовязання контролюючим органом використані дані виданих Управлінням земельних ресурсів у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області (Держземагентство) довідок про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Московська, 9 (Бабушкінський район), від 03.06.2008 №1316, №1304, №1303, №1305, з урахуванням коефіцієнтів індексації за 2009-2013 роки.

Виходячи з даних документів, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем з довідок про нормативну грошову оцінку земельних ділянок взято вартість одного квадратного метра землі з урахуванням коефіцієнта індексації на 2008 рік у сумі 244,01 грн. та шляхом множення на коефіцієнти індексації 2009 рік (1,152), 2010 рік (1,059), 2011-2013 роки (1,0) вирахувано базову вартість одного квадратного метра землі з урахуванням коефіцієнтів індексації на період 2011-2013 років у розмірі 297,68 грн. (244,01 грн.х1,152х1,059х1,0), внаслідок чого визначено нормативну грошову оцінку 1 кв.м земельної ділянки 3970,46 грн. (297,68т грн. х 4,68 (зональний коефіцієнт Км2) х 1,14 (сукупний локальний коефіцієнт Км3) х 2,50 (коефіцієнт функціонального використання Кф).

Таким чином, за розрахунком відповідача загальна сума земельного податку за рік за вказані земельні ділянки відповідно до приписів п.274.1 ст.274, п.п.276.3.3 п.276.3 ст.276 ПК України становить 6938,37 грн. (4625,58 грн. х1,5), а річна орендна плата, з урахуванням вимог пп. 288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України (у трикратному розмірі земельного податку), складає 20815,11грн. (6938,37 грн.х3).

Відповідно, встановлено факт заниження позивачем суми грошового зобов'язання з орендної плати за землю.

02.04.2014 на підставі вказаного акта перевірки ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» на загальну суму 25085,32 грн., в тому числі: за основним платежем 20 755,32 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 4330 грн. (т.1, а. с.86).

З огляду на фактичні обставини справи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За визначенням, наведеним у статті 13 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.98 № 161-XIV, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар - використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

На час укладення позивачем ОСОБА_2 оренди діяв Закон України «Про плату за землю» від 03.07.92 № 2335-ХІІ, який втратив чинність з 01.01.2011 згідно з Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI.

З 01.01.2011 питання оподаткування земельних ділянок та сплати орендної плати за землю урегульоване Податковим кодексом України.

Відповідно до пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції у період, який перевірявся) плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктом 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.54.1. ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою

Відповідно п.288.7 ст.288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

З наведених норм вбачається, що орендна плата за землю за своєю правовою природою є податком, контроль за справлянням якого, а отже і відповідністю розміру чинному законодавству, покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

За правилами пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою:

для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом;

для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

У відповідності до пп.276.3.3 п.276.3 ст.276 ПК України, яка діяла на час спірних правовідносин), податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів) на територіях та об'єктах історико-культурного призначення, використання яких не пов'язано з функціональним призначенням цих територій та об'єктів, справляється у розмірі, обчисленому відповідно до статей 274 і 275 цього Кодексу із застосуванням таких коефіцієнтів: місцевого значення - 1,5.

Зокрема, відповідно до п.274.1 ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273 ,276 цього Кодексу.

Враховуючи те, що плату за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено до загальнодержавних податків і зборів згідно переліку статті 9 ПК України, розмір орендної плати за вказані ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що починаючи з 01.01.2011, на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.

З аналізу наведених норм випливає, що положення договору оренди земельної ділянки, які не відповідають Податковому кодексу України в частині визначення розміру орендної плати, не можуть мати пріоритет над нормами вказаного Кодексу, оскільки орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, порядок нарахування та сплати якого регламентований положеннями Податкового кодексу України.

Таким чином, нарахування та сплата орендної плати у 2011-2013 роках має здійснюватися з урахуванням встановленого пп.276.3.3 п.276.3 ст.276 ПК України коефіцієнта 1,5, передбаченого за користування земельними ділянками, цільовим призначенням яких є землі історико-культурного призначення, і використання яких не пов'язано з їх функціональним призначенням.

Суд першої інстанції правильно визнав позицію контролюючого органу щодо необхідності застосування вказаного коефіцієнту при обчисленні орендної плати вірною.

Позивачем не заперечується, що у поданих деклараціях з орендної плати на землю ним вказувався розмір орендної плати у 2011, 2012, 2013 роках без урахування наведених вище приписів Податкового кодексу України.

При цьому позиція позивача, що орендна плата за користування земельними ділянками має договірне походження, а тому визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками в порядку та у спосіб, встановлений нормативними актами України, не може здійснюватись іншим способом, ніж способом внесення змін в договір оренди земельної ділянки, є помилковою, оскільки з аналізу наведених норм випливає, що положення договору оренди земельної ділянки, які суперечать Податковому кодексу України в частині визначення розміру орендної плати, не можуть застосовуватись та мати пріоритет над нормами вказаного Кодексу, оскільки орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, порядок нарахування та сплати якого регламентований положеннями Податкового кодексу України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції з цього приводу, незалежно від установленого договором розміру орендної плати сума річного платежу не повинна бути меншою від розміру, встановленого чинним законодавством, що регулює означені правовідносини.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції щодо дотримання відповідачем порядку обчислення плати за землю.

Відповідно до ст.286 ПК України в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, підставою для нарахування вказаного податку є дані державного земельного кадастру (п.286.1 ст.286 ПК України).

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ Податкового кодексу, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок (п.п.271.1.1, 271.1.2 п.271 ст.271 ПК України).

Відповідно до ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за наведеною в цій нормі формулою.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ст.201 Земельного кодексу України грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо.

Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.

За визначенням п.п.14.1.125 п.14.1 ст.14 ПК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу ХІІІ Податкового кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Відповідно до ч.5 ст.5 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 № 1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема,: визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (ст.13 Закону України «Про оцінку земель)

Відповідно до ст.18 вказаного Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

Відповідно до ст.20 вказаного Закону за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Розробники технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а також звітів про проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок зобов'язані безоплатно передавати копії матеріалів у Державний фонд документації із землеустрою.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Апеляційний суд вважає, що контролюючим органом не дотримано вимоги вказаних норм.

При визначенні позивачеві суми грошового зобовязання з орендної плати за землю в 2011-2013 роках відповідачем використано дані Державного земельного кадастру згідно довідок від 03.06.2008, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, контролюючий орган не звертався до відповідного органу і не отримав даних Державного земельного кадастру у формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на вказані вище періоди.

Також відсутні офіційні дані щодо коефіцієнтів індексації, які використані контролюючим органом в розрахунку грошового зобовязання з орендної плати.

Одночасно, судом встановлено, що розрахунок суми земельного податку позивачу здійснено контролюючим органом з урахуванням коефіцієнтів - 4,68; 1,4; 2,5 (Км2, Км3, Кф, відповідно) згідно діючої на час виникнення спірних правовідносин Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.95 № 213.

Відповідно до вказаної Методики нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Пунктом 2 вказаної Методики визначено, що інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення є матеріали державного земельного кадастру (кількісна і якісна характеристика земель, бонітування ґрунтів, економічна оцінка земель), матеріали внутрігосподарського землевпорядкування, а земель населених пунктів - їх генеральні плани та проекти планування і забудови населених пунктів, матеріали економічної оцінки території.

Дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держземагентства за місцезнаходженням земельної ділянки (п.2-1 Методики в редакції, що діяла у спірний період).

У відповідності до Земельного кодексу України, Закону України «Про оцінку земель», вказаної Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 № 213, спільним наказом Держкомзему України, Мінагрополітики України, Мінбудархітектури України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 № 18/15/21/11 затверджений Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2006 № 388/12262 (діяв на час спірних правовідносин).

Пунктом 1.7 вказаного Порядку встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться суб'єктами оціночної діяльності, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою.

В даному випадку розрахунок орендної плати за земельні ділянки позивача обраховано контролюючим органом виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка фактично самостійно розрахована податковим органом, а не відповідним територіальним органом Держгеокадастру.

При цьому з наведених вище норм чинного законодавства України не вбачається права податкового органу самостійно вираховувати нормативну грошову оцінку земельної ділянки, тому в даному випадку визначення орендної плати виходячи з самостійно вирахуваних податковим органом показників нормативної грошової оцінки земельної ділянки по змісту не відповідає законодавчо встановленому порядку визначення розміру земельного податку, а також приписам ст.23 Податкового кодексу України, відповідно до якої базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування, база оподаткування і порядок її визначення встановлюються цим Кодексом для кожного податку окремо.

Отже, в даному випадку контролюючим органом не дотримано законодавчо встановлений порядок обчислення плати за землю (орендної плати).

Наведене вище свідчить про безпідставність донарахування позивачеві грошового зобовязання з орендної плати за землю оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням в розмірі 20755,32 грн., застосування штрафної санкції в розмірі 4330,00 грн.

З приводу наведеного позивачем розрахунку суми орендної плати, апеляційний суд, з огляду на наведені вище правові норм в їх сукупності, також вважає за необхідне зазначити, що не зважаючи на двосторонній характер укладених договорів оренди, законодавець не передбачив можливості для орендаря впливати на порядок проведення оцінки орендованої земельної ділянки або на її результати.

Розрахунок позивача щодо орендної плати за земельні ділянки помилково ґрунтується виключно на рішенні Дніпропетровської міської ради від 26.12.2007 № 5/26, яким затверджено проект «Нормативна грошова оцінка земель м. Дніпропетровська» з базовою вартістю 1 кв.м землі 237,36 грн. станом на 01.01.2007 з введенням його в дію з 01.01.2008, а не виходячи з нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки, переданої позивачу в користування на умовах оренди, обрахованої у встановленому порядку та підтвердженої відповідним витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає помилковими і доводи позивача стосовно безпідставного застосування контролюючим органом при визначенні розміру орендної плати коефіцієнту 2,5, оскільки цей коефіцієнт згідно наведеному вище Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів та Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 213 від 23.03.1995, є складовою частиною нормативної грошової оцінки земельної ділянки (коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо)) і не може враховуватись як окремий показник при визначенні, зокрема, орендної плати за землю.

Питання правомірності застосування вказаного коефіцієнту в нормативній грошовій оцінці земельної ділянки, проведеної відповідним, уповноваженим на те органом, в даному випадку виходить за межі спірних правовідносин.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, внаслідок чого постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року у справі № 804/2239/16 скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.04.2014 № НОМЕР_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко