Справа № 316/1983/16-а
Суддя: Капустинський М. В.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/1983/16-а
Провадження № 2-а/316/50/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

17.11.2017 року м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: Демешко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі Запорізької області справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі позивач), в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3, звернулась до Енергодарського міського суду 23.12.2016 року з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області, в якій зазначає наступне:

З 1991 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Енергодарі та отримує пенсію за віком у відповідності до Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян СРСР» з урахуванням вимог Закону України «Про державні пенсії та після призначення мені пенсії продовжила працювати. Жодних заяв з питання переведення мене на інший вид пенсії або призначення мені пенсії за іншим законом я до УПФУ в м.Енергодар не подавала. З 04 березня 2001 року набула право на пенсію за віком. 25 листопада 2016 року звернулася до Управління пенсійного фонду України в м.Енергодарі з заявою про призначення мені пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак листом від 09.12.2016 року №122/Г-1 Управлінням пенсійного фонду України в м.Енергодарі позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з зазначенням, що позивач вже отримує пенсію за віком.

Не погоджуючись з відмовою, з посиланням на законодавство, позивач просить суд:

- Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодарі Запорізької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013, 2014, 2015 рр;

- Зобов'язати: управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 25 листопада 2016 року відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної пати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 р.р.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією;

- Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків:

Згідно з постановою КМУ від 21.12.2016 року за №988, у звязку реорганізацією територіальних органів пенсійного фонду України, Управління пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області, у звязку з реорганізацією, було перейменовано в Енергодарське обєднане управління Пенсійного фонду України. Таким чином, станом на час розгляду справи, відповідачем по справі є саме Енергодарське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Так встановлено, що позивач з 1991 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в м.Енергодарі та до 2004 року отримувала пенсію відповідно до Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян СРСР» в редакції Закону від квітня 1991 року, що підтверджується як позивачем так і відповідачем у запереченнях (а.с.36-39). Згідно даних трудової книжки позивача в січні 1997 році було звільнено з роботи за власним бажанням та прийнято на іншу роботу з вересня 2005 року (а.с.11-зворот) та в червні 2005 року позивача звільнено у звязку з припиненням повноважень з червня 2005 року (а.с.12), в матеріалах справи відсутні інші докази, що позивач після зазначеного періоду продовжив працювати.

5 листопада 1991 року був прийнятий Закон України «Про пенсійне забезпечення» та, як зазначено відповідачем та передбачено законодавством України, пенсійну справу позивача було приведено у відповідність з новим Законом. У запереченнях (а.с.37) відповідач зазначає, що в період з листопада 2001 року по травень 2004 року позивач перебувала на обліку в «Медвенском УПФРФ (Курська область РФ)» та взята на облік до Управління Пенсійного фонду в м.Енергодарі з травня 2004 року. Доказів на спростування зазначеного відповідачем щодо не перебування позивача на обліку у відповідача в період з листопада 2001 року по травень 2004 року позивачем суду не надано. Відповідач також зазначає, що за заявою позивача від 29.04.2004 року Управлінням призначено позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року.

Закон України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року набув чинності з01.01.2004 року (надалі Закон №1058).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян» від 20.11.2003 № 1783 передбачено проведення з 01.01.2004 р. перерахунку трудових пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника з цих же причин) згідно до статті 43 Закону №1058

Відповідно до ст.43 Закону №1058 (в редакції станом на 01.01.2004), перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року, а саме п. 2 розділу XV Прикінцевих положень пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зауважує, що позивач підмінює поняття, оскільки Закон України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

При цьому, Законом України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», визначено, що під страховим стажем розуміється період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію, п ри цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Закон України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» застосовується в разі якщо особа має право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та при наявності відповідного страхового стажу, а також якщо особа перебуваючи на обліку в пенсійному фонді як пенсіонер продовжувала працювати та сплачувати відповідні внески і, при цьому, за бажанням особи, яка працює, їй може бути проведено перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески.

Норми ч.2 ст.40 Закону №1058, на які посилається позивач, застосовуються для обчислення пенсії за відповідною за формулою: Зп = Зс х (Ск:К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, при цьому, як зазначалось вище, в разі якщо особа працювала та набула право на призначення пенсії за даним законом в редакції після 2011 року.

Судом встановлено, що позивач припинила труду діяльність у 2005 році, доказів, що позивач продовжила працювати після 2005 року позивачем суду не надано, а отже у 2005 році позивач припинила сплачувати страхові внески до накопичувальної системи, а отже посилання позивача на ст.ст. 26, 40, 45 Закону №1058, при цьому в редакції після 2011 року є безпідставними. Крім того, безпідставними також є і вимоги позивача про перерахунок її пенсії відповідно до зазначених норм Закону №1058 з листопада 2016 року за показниками 2013-2015 років, за встановлених вище обставин.

Суд також вважає безпідставними посилання позивача на правову позицію судів вищої інстанції, оскільки предметом розгляду справи даними судами на які посилається позивач були правовідносини, які регулюються іншими Законами та за інший часовий період.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у проведенні призначення пенсії за віком позивачу з підстав ст.26, ч.2 ст.40 Закону № 1058 є правомірною за встановлених судом обставин. А вимоги позивача щодо визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодарі Запорізької області щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013, 2014, 2015 рр та про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 25 листопада 2016 року відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної пати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 р.р.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією є безпідставними відповідно до встановлених судом обставин та законодавства України, у звязку з чим задоволенню не підлягають.

Що ж стосується питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та судового збору, суд дійшов наступного:

Згідно ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні вимог в їх основній частині, отже не підлягають й задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 2, 4, 6, 8-12, 18, 69-71, 87, 94, 104-106, 158-163, 183-2, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 до Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та про зобовязання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги на постанову, а у разі подання апеляційної скарги - відразу після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанову у повному обсязі виготовлена протягом пяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя М. В. Капустинський