Справа № 337/3786/17
Суддя: Гнатик Г. Є.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №337/3786/17
Провадження № 2а/337/4/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г. Є.

при секретарі Куліш Л.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, третя особа управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання протиправними дій, покладання зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Позивачка звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом.

У позові вказала, що вона набула право на отримання державної пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням, яке видано Пенсійним фондом України. У грудні 2014 року вона звернулася до відповідача з заявою про взяття на облік та нарахування пенсії, з цього часу відповідач нарахував їй пенсію, але без правових підстав припинив виплату пенсії, рішення про припинення виплати вона не отримувала. Вважає такі дії незаконним та безпідставним, тому просила визнати противоправною бездіяльність Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо невиплати їй пенсії з серпня 2017 року, зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії з моменту припинення, з серпня 2017 року.

У судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, просила розглядати справу без її участі, про що надала письмову заяву.

Представник Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя у судове засідання не зявився, просить розглядати справу у його відсутності, проти позову заперечує, надав письмові заперечення. У запереченнях зазначив, що ОСОБА_1 з 01.02.2015 року перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, що підтверджується розпорядженням від 22.05.2015 року. Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.11.2016 року №3, виданої управлінням праці та соціального захисту населення ЗМР по Дніпровському району, фактичне місце проживання ОСОБА_1: АДРЕСА_1. Управлінням праці та соціального захисту населення ЗМР по Дніпровському району було здійснено перевірку фактичного місця проживання ОСОБА_1, та у звязку з не підтвердженням місця фактичного проживання за вищевказаною адресою, з серпня 2017 року їй було призупинено виплату пенсії. Перевірку щодо проживання позивача проводило управління праці та соціального захисту населення. Просить у задоволені позову відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, поважну причину не явки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін в письмовому провадженні за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (а.с. 8).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.11.2016 року №3 ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с. 14). .

Відповідно до розпорядження № 4149 від 22.05.2015 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя та отримувала пенсію за віком як внутрішньо переміщена особа (а.с. 21).

З серпня 2017 року виплата позивачці пенсії призупинена у звязку з не підтвердженням місця фактичного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2. Рішення відповідача, щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 суду не надано.

Так, спірним у даній справі є правомірність припинення відповідачем виплати позивачу ОСОБА_1 пенсії за віком з серпня 2017 року після надходження до УПФУ даних щодо не підтвердження факту проживання/перебування позивача, як внутрішньо переміщеної особи, за місцем фактичного проживання/перебування.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.3,21,24 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні права і свободи. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1058-ІV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення; ст.5 Закону № 1058-ІV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; ч.1 ст. 47 Закону № 1058-ІV, пенсія виплачується щомісячно організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-ІV.

Гарантії для внутрішньо переміщених осіб закріплені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. № 1706-VII (далі - Закон №1706).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1706, місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених уст.1цього Закону, засвідчує довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ст.7 Закону №1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, ст.12 Закону №1706, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Відповідно ст.. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що відповідач, припинивши позивачу виплату пенсії за віком, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, які передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», чим порушив вимоги ст.19 Конституції України, тому такі його дії є протиправними.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 припинена виплата пенсії, оскільки не підтверджено місце її фактичного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом прийняття відповідного рішення, але дане не входить до вказаного вище переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії.

При цьому, суд виходить з того, що припинення виплати позивачу пенсії з цих причин суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на отримання щомісячних пенсійних виплат, яких набуває особа в разі досягнення нею передбаченого Законом пенсійного віку. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

При цьому, Верховний Суд України в постанові Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року, зазначив, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Також суд виходить з приписів ч.2 ст.6 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання, не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, у тому числі отримання пенсії.

Крім того, з аналізу норм спеціального Закону №1058 можна дійти висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону. Перелік таких підстав є виключним. Можливість припинення виплати пенсії у випадку не підтвердження або зміни місяця проживання/перебування та/або скасування дії довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи, вказаним Законом не передбачено.

Отже, встановивши обставини справи, які свідчать про те, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу стало не підтвердження факту проживання/перебування за фактичним місцем проживання/перебування та скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, застосовуючи такий фундаментальний принцип адміністративного судочинства, як принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, права людини визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про порушення відповідачем конституційного права позивача на соціальний захист у спірних відносинах, а саме отримання пенсії.

Посилання відповідача на постанову КМУ від 08.06.2016 року № 365 є безпідставним, оскільки остання є підзаконним нормативно-правовим актом, у зв'язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися Конституцією України та правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку Законом №1058.

Отже, діями відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 порушені її права на отримання пенсії, оскільки відповідач на виконання вимог ст. 49 Закону № 1058-1У не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2018 року по справі К/9901/621/17 233/4008/17

Доказів правомірності припинення виплати пенсії позивачці ОСОБА_1 відповідачем суду не надано, відповідно до ст.. 77 ч. 2 КАС України. Представник третьої особи від явки у судове засідання ухилився.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача, щодо припинення виплати пенсії позивачці є протиправними, а тому відповідача слід зобовязати поновити позивачу виплату пенсії за віком з серпня 2017 року.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачка ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК Серії ДОН-04 за № 054579 (а.с.9) та на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому на підставі ст.. 139 КАС України, судовий збір на користь держави необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 22, 46, 64, 92 Конституції України ст.ст. 6, 139, 241, 244, 245, 246 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати бездіяльність Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з серпня 2017 року противоправною.

Зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя поновити нарахування та виплату ОСОБА_1, пенсії та здійснити виплату заборгованості з серпня 2017 року.

Стягнути з Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик