Справа № 804/4280/17
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2018 року справа № 804/4280/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017р у справі №804/4280/17 (прийнята у письмовому провадженні: 02.08.2017р., суддя: Голобутовський Р.З.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» Волкова Олександра Юрійовича та Фонду гарантування вкладників фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

1) визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонди гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича (далі відповідач) щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

2) зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича внести додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно гарантованої суми 155 574 грн. 84 коп.;

3) зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб скласти та затвердити зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно гарантованої суми 155 574 грн. 84 коп., що належить до виплати ОСОБА_1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року у справі №804/4280/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Із рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 27 лютого 2015 року між ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" та ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-026-000000388 в національній валюті (далі за текстом - Договір) (а.с.14).

Відповідно до п.1 договору, Банк відкриває Клієнту на його ім'я поточний рахунок № НОМЕР_4 в гривні для зберігання грошей Клієнта і здійснює його розрахунково-касове обслуговування. П.3 договору визначає, що за користування коштами на рахунку, якщо це передбачено умовами банківського рахунку Банк нараховує і сплачує Клієнту проценти на умовах та за ставкою згідно з Тарифами Банку, шляхом зарахування їх на рахунок (капіталізація процентів).

15.01.2016 ОСОБА_1 уклала з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" договір №980-026-000176464 з наступними змінами та доповненнями від 29.02.2016, відповідно до якого передала ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" грошові кошти у загальній сумі 155 100,25 грн на строк з 15.01.2016 по 16.01.2017, а TOB "Інвестиційно-розрахунковий центр" зобов'язалося повернути кошти та виплатити проценти в порядку та умовах, встановлений договором. Умовами договору передбачено, що TOB "Інвестиційно-розрахунковий центр" зобов'язане повернути ОСОБА_1 отримані кошти в зазначений строк на рахунок в ПАТ "Банк Михайлівський" та сплатити за період користування відповідні проценти (а.с.13,12).

На виконання укладеного договору ОСОБА_1 15.01.2016р. на рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" через Банк перераховано 5 100 грн., а 29.01.2016 перераховано 150 000,25 грн., що підтверджується квитанціями про здійснення касової операції №QS395701 та №QS146501 (а.с.14 зв. ст. та. 12).

19.05.2016 на рахунок позивачки, відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський" здійснено переказ коштів (транзакції) з поточного рахунку TOB "Інвестиційно-розрахунковий центр" в сумі 155 100,25 грн. (а.с. 15) та 474,59грн (а.с.16).

З 23 травня 2016року в ПАТ "Банк Михайлівський" запроваджено тимчасову адміністрацію.

З 13.07.2016р. відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства ПАТ "Банк Михайлівський" та розпочато процедуру його ліквідації.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" від 01.06.2016 №42/2 затверджено результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними викладені в Акті №2 комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі грн. 74 коп., у відповідності до положень п.7-п.9 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (а.с.106).

В матеріалах справи міститься Акт №2 від 01.06.2016 "Про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності" з Додатком №1 до нього. У Додатку №1 до Акту №2 зазначено наступне: "… 11 листопада 2014 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР" (код за ) (далі - Товариство) та Банком було укладено Договір доручення №1 (далі - Договір доручення) згідно з умовами якого Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (далі - Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь Товариства, як Довірителя, на умовах строковості та платності. Відповідно до предмету Договору доручення Банк мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення Товариством грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою передбаченою відповідним додатком доданого договору. На виконання вищеозначеного Договору доручення Банком від імені Товариства укладались із фізичними особами (Клієнтами) договори позики за встановленою формою, та залучались кошти на рахунок Товариства (далі - Договір позики). При цьому фізичні особи (Клієнти) були обізнані в тому, що правовідносини за таким договором регулюються положеннями ст.ст.1046-1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики, і, відповідно, не підпадають під гарантування вкладів з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 19 травня 2016 року Банком було отримано від Товариства 16286 платіжних документів з призначенням платежу "повернення коштів згідно з договором №…", та отримувачем платежу зазначено фізична особа-клієнт Банку. Тобто, 19.05.2016 року Товариством ініційоване повернення коштів по Договорах позики, що були укладені Банком в межах дії Договору доручення … За результатом аналізу укладених Договорів позики та руху коштів по рахунках фізичних осіб (Клієнтів), які відкриті в Банку, встановлено, що по більшості з них строк дії не закінчився, а отже 19.05.2016 року Товариством ініційоване дострокове повернення коштів за позиками … За таких обставин дострокове повернення коштів здійснено Товариством з порушенням вимог законодавства України та в супереч Договорів позики, укладених між ним та фізичною особою, і Банк при цьому здійснював представництво Товариства та укладав правочини від його імені. Як наслідок проведення Банком таких операцій є штучне збільшення суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Аналіз руху коштів за поточним рахунком Компанії №5802, з якого проведені операції по перерахуванню коштів на поточні рахунки фізичних осіб, показує, що Банком були виконані платіжні доручення Товариства на перерахування коштів, не маючи достатнього залишку на рахунку Товариства …"(а.с.69-70,71-73).

Позивача повідомлено про нікчемність правочинів, які клієнти Банку укладали про залучення коштів з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" (а.с.18).

Зазначені обставини сторонами не спростовуються.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача-1 протиправною та такою, що перешкоджає у реалізації її прав на отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом, звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що ПАТ "Банк Михайлівський" порушено обмеження, що накладені Постановою Правління Національного банку України від 22.12.2015 за №917/БТ та Постановою Правління Національного банку України від 27.04.2016 за №295/БТ в частині проведення кредитних операцій на суму грн. 51 коп.. Правочини, у тому числі і правочин з перерахування (повернення позики) коштів позивачу, є нікчемними у відповідності до положень п.2, 7, 8, 9 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Гарантії Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не поширюються на ситуацію з позивачем, а кошти у сумі 155 574 грн. 84 коп., зараховані 19.05.2016 на рахунки позивача на підставі нікчемного правочину, не підлягають виплаті у зв'язку з тим, що платіжна операція з повернення фінансовою компанією коштів позивачу не має жодного відношення до банківського вкладу.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується, враховуючи наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452-VI).

Частиною 1 статті 26 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з ч.2 ст.27 Закону №4452-VI Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема:

- перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав:

п.7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

п.9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 травня 2016 року ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" зі свого рахунку на рахунок Позивача, відкритий в ПАТ "Банк Михайлівський", здійснив перерахування коштів у загальному розмірі 155 574,84 грн. з призначеннями платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-026-000176464 від 15.01.2016" та "Оплата процентів по договору №980-026-000176464 від 15.01.2016 ".

Таким чином, ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19 травня 2016 року відповідними платіжними дорученням зі свого розрахункового рахунку ініціював переказ коштів на повернення позик та сплату процентів позивачу на підставі відповідних договорів, укладених між ними.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що жодна з підстав, наведених у ст. 38 Закону № 4452-VI, не має відношення до правочинів, вчинених ПАТ "Банк Михайлівський" у правовідносинах з Позивачем (зокрема, й стосовно зарахування коштів на його рахунок у банку).

Так, відповідно до ч.1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів (у тому числі договорів), укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.

Разом з тим, договір було укладено 15.01.2016р між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та ОСОБА_1 і відповідні транзакції були вчинені 19 травня 2016 року саме на виконання умов цього договору.

ПАТ "Банк Михайлівський", виконуючи розрахунковий документ ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на переказ коштів на рахунок Позивача, не набув прав на кошти, що переказувались, а виступав лише виконувачем своїх зобов'язань за договорами банківського рахунку перед клієнтом.

При цьому, Банк при здійсненні таких розрахункових операцій фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, не виявив, а отже операції по перерахунку коштів були правомірними та відповідали діючому законодавству України.

Слід зазначити, що повернення ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" коштів на поточний рахунок позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" було здійснено 19.05.2016 року, що сторонами не заперечується.

Отже, кошти в сумі 155 574,84 грн. на момент прийняття рішення про ліквідацію банку перебували на поточному рахунку Позивача у ПАТ "Банк Михайлівський".

Вкладником, згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Отже, передбачені Законом № 4452-VI гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського рахунку.

За договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (частини перша, друга статті 1066 Цивільного кодексу України).

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 Цивільного кодексу України).

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частини перша, друга статті 1068 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів звертає увагу, що Відповідач фактично визнав нікчемними розрахункові банківській операції з перерахування коштів з одного рахунку на інший. На дату запровадження в Банку тимчасової адміністрації кошти, які Позивач передавала в позику ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на умовах Договору від 15 січня 2016 року, вже обліковувалися на її розрахунковому рахунку в Банку з урахуванням нарахованих процентів.

Таким чином, в розумінні статті 2 Закону № 4452-VI Позивач є вкладником Банку, а кошти, які надійшли для неї як вкладника за Договором банківського рахунку від 15 січня 2016 року, в розумінні тієї ж статті, є вкладом, на який поширюються гарантії, передбачені статтею 26 цього Закону.

Стосовно посилань Відповідача-1 на встановлені постановою Правління НБУ від 22.12.2015 року за № 917/БТ обмеження для ПАТ "Банк Михайлівський" (зокрема, не допускати проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом), суд вказує наступне.

Відповідно до п.7.14 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу (затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 за №346 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 вересня 2012 р. за № 1590/21902, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) банк з дня отримання рішення Національного банку про зупинення/обмеження або припинення окремого виду здійснюваних банком операцій:

а) протягом трьох робочих днів письмово повідомляє клієнтів, з якими укладені договори про здійснення операцій, які:

обмежені або зупинені згідно з цим рішенням, - про надання послуг з установленими Національним банком обмеженнями;

припинені згідно з цим рішенням, - про необхідність розірвання таких договорів та закриття клієнтами відповідних рахунків;

б) у порядку, строки та в обсягах, які встановлені Національним банком, надає Національному банку інформацію щодо стану виконання цього рішення.

Згідно п.7.17 вищевказаного Положення №346 Національний банк, якщо банк не забезпечив виконання рішення Національного банку щодо обмеження, зупинення чи припинення окремих видів здійснюваних банком операцій, здійснення яких рішенням Національного банку зупинено, обмежено чи припинено, або не виправив виявлені в його діяльності порушення, не припинив здійснення ризикової діяльності в установлений строк чи в діяльності банку установлено новий факт здійснення ризикової діяльності відповідно до пункту 3.3 глави 3 розділу I цього Положення в установлений строк, або недотримав умов обмеження/зупинення, може прийняти рішення про:

- продовження строку дії заходу впливу у вигляді обмеження або зупинення операцій;

- застосування до банку інших заходів впливу.

Таким чином, негативні наслідки при невиконанні Банком рішень НБУ щодо обмеження чи припинення операцій настають саме для такого Банку, а не для його клієнтів, а та обставина, що розрахунково-касове обслуговування клієнта здійснено під час дії згаданої вище постанови регулятора, зважаючи на наведене вище, не є достатньою підставою для визнання нікчемними розрахункових операцій банку.

На час перерахування коштів на рахунок Позивача, у банку були відсутні законні підстави для відмови у зарахуванні цих коштів.

Отже, посилання уповноваженої особи на постанову Правління Національного банку України від 22.12.2015 року за №917/БТ, є безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що 19.11.2016 року набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону України № 4452-VI, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" від 15.11.2016 року № 1736-VIII, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення Банком позивача під розпис про непоширення на такі кошти відповідних гарантій.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що кошти, повернуті ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на рахунок Позивача, є вкладом в розумінні вищезазначеного Закону, рахунки позивача мали бути включеними до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду у відповідача не було.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні спору допустив помилкове тлумачення норм матеріального права, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, постанову суду першої інстанції необхідно скасувати з прийняттям нового рішення - про задоволення позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року у справі № 804/4280/17 - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонди гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно гарантованої суми 155 574 грн. 84 коп (сто п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот сімдесят чотири гривні вісімдесят чотири копійки).

Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб скласти та затвердити зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду щодо внесення всієї суми гарантованої виплати у розмірі 155574грн.84 коп. (сто п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот сімдесят чотири гривні вісімдесят чотири копійки), що належить до виплати ОСОБА_1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) за рахунок асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сплачений судовий збір при подачі адміністративного позову в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень) та при подачі апеляційної скарги в сумі 704,00 грн. (сімсот чотири гривні).

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак