Справа № 806/2672/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
ПОСТАНОВА

іменем України

"31" січня 2018 р. Справа № 806/2672/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

позивачки та її представника:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної поліції України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення , -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №9 Національної поліції України щодо невідповідності її займаній посаді та переведення на нижчу посаду.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_3 зазначила, що у відповідача були відсутні правові підстави проводити її атестування, оскільки таке атестування проведене раніше року з дня коли вона була призначена на відповідну посаду. Також вказала, що за результатами атестації у 2016 атестаційні показники були нижчими ніж у 2017 року, проте висновки про невідповідність займаній посаді були зроблені саме на підставі останньої атестації. Факт низького рівня знань спростовується результатами тестування її знань. Отже, прийняте щодо неї рішення Центральної атестаційної комісії № 9 є незаконним, безпідставним та таким, що не ґрунтується на перевірених та встановлених фактах, а тому підлягає скасуванню.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.11.2017р. позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №9 Національної поліції України, оформлене протоколом №4 від 05.09.2017, щодо невідповідності ОСОБА_3 займаній посаді та такої, що підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України на користь ОСОБА_3 640 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Національна поліція України посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На думку скаржника, оскаржуване рішення атестаційної комісії №9 Національної поліції України не породжує для позивача прав та обов'язків, в зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 1994 року ОСОБА_3 працювала в органах міністерства внутрішніх справ та з 07.11.2015 у Національній поліції України.

На виконання вимог наказу Національної поліції України від 21.08.2017 року №886 про створення центральної атестаційної комісії №9, з метою оцінки професійних та особистісних якостей поліцейських Державної установи "Житомирський навчальний центр поліцейських", ефективності виконання ними службових обов'язків, а також визначення перспектив подальшого проходження служби в поліції на відповідних посадах, 4-5 вересня 2017 року було проведено атестацію поліцейських де позивач працювала на посаді заступника начальника центру - начальник відділення організації навчання Державної установи "Житомирський навчальний центр підготовки поліцейських" (а.с. 36-37).

Згідно наказу Національної поліції №919 від 31.08.2017 було затверджено список поліцейських Державної установи "Житомирський навчальний центр підготовки поліцейських", які підлягають атестуванню у тому числі і ОСОБА_3 (а.с. 56-58).

Матеріалами справи підтверджено, що 5 вересня 2017 року проведено атестацію відносно ОСОБА_3.

За результатами атестації був складений атестаційний лист, в якому зазначені результати атестування: загальні здібності та навички - 35; знання законодавчої бази - 49 та складений висновок "Займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність" (а.с.19).

Витяг з протоколу № 4 від 05.09.2017 року засідання центральної атестаційної комісії №9 Національної поліції України свідчить, що останньою за результатами проведеної атестації та з урахуванням матеріалів, поданих кадровим підрозділом, ухвалено, що ОСОБА_3 займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність (а.с. 61 - 62).

Не погоджуючись з обов'язком проходити атестацію та, відповідно, рішенням атестаційної комісії, позивач звернулась з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що можливо встановити, яким саме критеріям не відповідав позивач та , які обставини в сукупності призвели до прийняття оскарженого рішення про невідповідність займаній посаді та необхідності переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність. Також, враховуючи заборону проведення атестації такої категорії осіб, які відпрацювали на посаді менше 1 року, а позивач є такою особою, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для формування результатів відповідного атестування, скасувавши рішення висновок) Центральної атестаційної комісії №9 Національної поліції України, оформлене протоколом №4 від 05.09.2017 щодо невідповідності ОСОБА_3 займаній посаді.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02 липня 2015 року.

Згідно зі ч. 1, 3 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02 липня 2015 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон), служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02 липня 2015 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон), призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків (ч. 1 ст. 58 Закону).

У відповідності до частини 1 статті 57 Закону, з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри проводиться атестування поліцейських.

Згідно зі ч. 2 вказаної статті Закону, атестування поліцейських проводиться: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Аналогічні підстави для проведення атестування поліцейських наведені у пункті 3 Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року N 1465 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 р. за N 1445/27890, надалі - Інструкція.

При цьому слід відмітити, що закріплений у частині другій статті 57 Закону перелік підстав атестування поліцейських є вичерпним.

У розумінні приписів статті 1 Закону України "Про професійний розвиток працівників", атестація працівників - процедура оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про професійний розвиток працівників", атестації не підлягають: працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року; вагітні жінки; особи, які здійснюють догляд за дитиною віком до трьох років або дитиною-інвалідом, інвалідом дитинства; одинокі матері або одинокі батьки, які мають дітей віком до чотирнадцяти років; неповнолітні; особи, які працюють за сумісництвом. Законом чи колективним договором можуть установлюватися інші категорії працівників, які не підлягають атестації.

Частиною четвертою статті 57 Закону визначено, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України (ч. 5 ст. 57 Закону).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу IV Інструкції, організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 11 "Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації" вказано, що положення частини четвертої статті 57 Закону про те, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами, у взаємозв'язку з положенням частини другої статті 57 Закону необхідно розуміти таким чином, що у відповідному наказі керівника органу поліції щодо заходів із підготовки та проведення атестування повинно бути зазначено: ім'я поліцейського (перелік імен поліцейських), які підлягають атестуванню; необхідність та підстава атестування щодо кожного поліцейського, який включений до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.

У контексті наведеного необхідно відмітити, що прийняття рішення про проведення атестації відносно конкретного поліцейського та, власне, проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. При цьому такі підстави для проведення атестації, як для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби; метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

В свою чергу, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію".

До суду надано копію наказу, яким затверджено список поліцейських Державної установи "Житомирський навчальний центр підготовки поліцейських", які підлягають атестуванню відповідно до наказу МВС України від 17.11.2015 № 1465, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за № 1445/27890, в якому значиться в тому числі підполковник поліції ОСОБА_3, яка обіймає посаду заступника начальнику центру - начальник відділення організації навчання.

Як встановлено судом, представником Національної поліції України в ході судового розгляду справи доказів на підтвердження існування обставин, передбачених ч. 2 ст. 57 Закону як підстав для проведення атестування позивача та включення її до списку поліцейських, які підлягають атестації надано не було.

Суд звертає увагу на те, що атестацію позивача проведено на підставі наказу відповідача від 21.08.2017 № 886 о/с "Про створення центральної атестаційної комісії №9", з метою оцінки професійних особистих якостей поліцейських "Житомирський навчальний центр підготовки поліцейських", ефективності виконання ними службових обов'язків, а також визначення перспектив подальшого проходження служби в поліції на відповідних посадах.

Разом з тим, на думку суду, наведена вище підстава не утворює самостійну підставу для проведення атестування і не перебуває у системному взаємозв'язку з вичерпними підставами, визначеними у частині другій статті 57 Закону та не передбачає проведення атестування без настання обставин, визначених частиною другою статті 57 зазначеного Закону.

Суд вважає, що відповідач помилково наведену у частині першій статті 57 Закону мету атестування (оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри) розцінив як самостійну і достатню підставу для проведення атестування поліцейських, серед яких була і позивач, оскільки конкретних передумов (порушення порядку і правил несення служби тощо) для призначення атестування саме у такому контексті судом не встановлено, відповідних доказів підтверджуючих дану обставину суду не надано.

Судова колегія також зазначає, що 07.06.2016 року вже проводилась атестація підполковника поліції ОСОБА_3, яка займала посаду заступника начальника Тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Житомирській області перед призначенням у червні 2016 року на посаду заступника начальника державної установи "Житомирський навчальний центр підготовки поліцейських".

За змістом атестаційного листа складеного уповноваженими особами: результати тестування зальних навичок -25; професійне тестування -37, за результатами чого було складено висновок як прямого керівника так і атестаційною комісією : "займаній посаді відповідає" (а.с. 18).

Таким чином, питання про відповідність позивача вимогам визначених законодавством було вже вирішено перед призначенням на вищу посаду у червні 2016 року.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що у Національної поліції України були відсутні правові підстави для призначення та проведення атестації позивача (аналогічного висновку дійшов і суд першої інстанції в своїй постанові).

Також, суд відмічає, що згідно зі п. 15 розділу IV Інструкції, атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків:

1) займаній посаді відповідає;

2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;

3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;

4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до п. 16 розд. IV Інструкції, атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення (п. 20 розд. IV Інструкції).

Отже, положеннями Інструкції передбачено, що висновок атестаційної комісії про відповідність чи невідповідність поліцейського займаній посаді приймається за результатами розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, у тому числі: результати тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; атестаційний лист; матеріали співбесіди; документи, що надійшли на запити атестаційної комісії, результати тестування на поліграфі та матеріали особової справи поліцейського, з яких можна встановити повноту виконання функціональних обов'язків, показники службової діяльності, наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

Підсумовуючи викладене можна дійти висновку, що при атестуванні поліцейського повинні повно і всебічно враховуватись усі його ділові, професійні, особисті якості, освітній та кваліфікаційний рівні, а також можливість перебування поліцейського на службі в поліції.

Натомість зі змісту витягу з протоколу №4 засідання Центральної атестаційної комісії №9, наданого представником відповідача не зазначено, які документи досліджувались та брались атестаційною комісією до уваги при складенні висновку.

Жодних інших документів (заяви чи скарги на дії позивача, акти службових розслідувань, відомості про притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо) атестаційна комісія не досліджувала.

У протоколі відсутні відомості про те, яким саме вимогам, що пред'являються до особи, яка перебуває на посаді, що обіймав позивач, він не відповідає та в чому саме проявляється така невідповідність протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) комісії не містять.

Протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) не містять жодних мотивів чи обґрунтувань, які покладено в основу висновку комісії про службову невідповідність позивача.

Судом першої інстанції також установлено, що комісія не досліджувала можливість або неможливість переведення позивача за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направлення його на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією.

З матеріалів даної справи не є можливим встановити, яким саме критеріям не відповідав позивач та, які обставини в сукупності призвели до прийняття оскаржуваного рішення про невідповідність займаній посаді та необхідністю переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що Атестаційна комісія поверхнево, не в повній мірі з'ясувала всі необхідні обставини відповідно до вимог Інструкції, без належного врахування всіх критеріїв прийшла до висновку про невідповідність позивача займаній посаді.

Враховуючи те, що негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, то таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" у рішенні ЄСПЛ від 27 вересня 2010 року зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Проте з матеріалів даної справи не є можливим встановити, яким саме критеріям не відповідав позивач та, які обставини в сукупності призвели до прийняття оскаржуваного рішення про службову невідповідність.

У свою чергу, наказ про звільнення позивача є найбільш суворим рішенням відповідача, яке суттєво впливає на права особи, тому неможливо погодитися з тим, що таке рішення могло би бути невмотивованим.

Поряд з цим, суд першої інстанції правильно урахував вимоги Європейської соціальної хартії, обов'язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року №137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії" (переглянутої) та якої не дотримався відповідач.

Так, відповідно до її положень, кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає. Усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. Кожна людина має право на захист від бідності та соціального відчуження (пункти 1, 24, 30 ч. І вказаної Хартії).

Відповідно до статті 20 ч. ІІ Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права на рівні можливості та рівне ставлення у вирішенні питань щодо працевлаштування та професії без дискримінації за ознакою статі Сторони зобов'язуються визнавати це право і вживати відповідних заходів для забезпечення його застосування або для сприяння його застосуванню у таких галузях:

a) працевлаштування, захист від звільнення та професійна реінтеграція;

b) професійна орієнтація, підготовка, перепідготовка та перекваліфікація;

c) умови працевлаштування і праці, включаючи винагороду;

d) професійний ріст, включаючи просування по службі.

Статтею 24 частини ІІ вказаної Хартії передбачено, що, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення, Сторони зобов'язуються визнати:

a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби;

b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу.

З огляду на зазначене, а також ураховуючи відсутність підстав, визначених Законом, для призначення та проведення атестації позивача, заборону проведення такої для осіб, які відпрацювали на посаді менше 1 року, а ОСОБА_3 є такою особою, адже призначена на посаду заступника начальника центру - начальника відділення організації навчання Державної установи "Житомирський навчальний центр підготовки поліцейських" з 01.01.2017 (згідно довідки про проходження служби (а.с.16)), суд дійшов обґрунтованого висновку, що у Центральної атестаційної комісії №9 Національної поліції України були відсутні правові підстави для формування результатів відповідного атестування. Відповідно, спірне рішення (висновок) Центральної атестаційної комісії №9 Національної поліції України, оформлене протоколом №4 від 05.09.2017 щодо невідповідності ОСОБА_3 займаній посаді та підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність підлягало скасуванню як протиправне.

З огляду на те, що оскаржуваний висновок атестаційної комісії про те, що позивач не відповідає займаній посаді та підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність, є безумовною підставою для здійснення такого переміщення, тобто впливає на права позивача. В зв'язку з чим безпідставними є доводи скарги про те, що висновки атестаційної комісії не впливають на матеріальні права поліцейського щодо якого проводилась атестація.

Постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Повне судове рішення складено "31" січня 2018 р.