Справа № 825/61/18
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2018-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2018 року Чернігів Справа № 825/61/18

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 14000) до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (проспект Миру, 44, м. Чернігів, 14005) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій відповідача щодо переведення без згоди позивача на пенсійне забезпечення за віком на загальних підставах та відмови здійснити перерахунок пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про державну службу», зобов'язавши відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 353 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України») відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» у редакції на дату призначення пенсії у розмірі 81% від місячного (чинного) заробітку, починаючи з 01.06.2017 на підставі відповіді УПСЗН від 24.10.2017 № 04-11/26379 та виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в односторонньому порядку, без згоди позивача було прийнято рішення щодо переведення на пенсійне забезпечення за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та проігноровано, що позивач є держслужбовцем та має право на перерахунок пенсії з урахуванням положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Закону України «Про державну службу».

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що управлінням було здійснено переведення позивача з пенсії за віком згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» з 01.10.2017 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо підвищення пенсії» на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки з урахуванням перерахунку розмір пенсії став більшим, ніж позивач отримував відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Вказує, що 01.11.2017 позивач звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії згідно Закону України «Про державну службу», однак для переведення її на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» позивач має звернутись з відповідною заявою. Також зазначає, що з 01.05.2016 відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у звязку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Чернігівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України, з грудня 2006 року по 30.09.2017 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в розмірі 81% суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

З 01.10.2017 відповідачем самостійно було здійснено переведення позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

01.11.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», до якої долучив лист Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради від 24.10.2017 № 04-11/26379 з зазначенням складових заробітної плати за посадою заступника начальника відділу соціальних допомог та субсидій Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради (а.с. 22).

Однак, листом від 06.12.2017 № 31996/06 відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку, вказавши, що позивачу для призначення пенсії як службовцю органів місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» необхідно звернутися із заявою про переведення пенсії з Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (а.с. 21).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі у редакції, чинній на час призначення пенсії) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі у редакції, чинній на час призначення пенсії) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Частина перша статті 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 у редакції, чинній до 01.01.2015, передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Пунктами 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (далі у редакції, чинній на час призначення пенсії) було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи.

Отже, з викладених правових норм слідує, що законодавством, чинним, станом на час призначення пенсії позивачу, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.

Однак, в подальшому законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» статтю 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

10.12.2015 прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням Закон України «Про державну службу» № 889-VIII.

У зв'язку з набуттям з 01.05.2016 чинності зазначеним Законом, положення Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII від 10.12.2015).

Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи викладене, на дату звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, 01.11.2017, внесено зміни, які набрали чинності 01.01.2015, в статтю 37-1 Закону України «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців, та фактично скасовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, яка діє з 15.12.2015, регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Таким чином, з 15.12.2015 діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу».

На час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Оскільки, чинним законодавством України (Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII) скасовано право на перерахунок призначених пенсій відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 у зв'язку з підвищенням окладів з 01.01.2015, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для визнання неправомірними дій відповідача та проведення перерахунку призначеної пенсії, суд не вбачає.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у пункті 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У пункті 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116).

У Рішенні від 02.03.1999 № 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України. Як і політика ціноутворення, політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, і забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України.

З огляду на це, суд вважає, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок її пенсії, не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Також суд зауважує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності у відповідача правових підстав для здійснення перерахунку пенсії викладена в постанові Верховного суду від 23.01.2018 у справі № 745/458/16-а (К/9901/1748/18).

Щодо позовної вимоги позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо переведення без згоди позивача на пенсійне забезпечення за віком на загальних підставах, суд зазначає, що відповідно до пункту 4-7 розділу XV прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені, серед іншого, відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ, а тому підстав для задоволення даної вимоги також не має.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, повязані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 14000, РНОКПП НОМЕР_1) до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (проспект Миру, 44, м. Чернігів, 14005, ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.02.2018.

Суддя Н.М. Баргаміна