Справа № 157/3165/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/12305/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Камінь-Каширського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Камінь-Каширського районного суду Волинської області (головуючий суддя Гордійчук В.М.), ухвалену у відкритому судовому засіданні в м.Камінь-Каширський 27 листопада 2017 року у справі №157/3165/17 за позовом Камінь-Каширського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

21.11.2017 Камінь-Каширське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі Управління) звернулося в суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, просило визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови ВП №55115576 від 10.11.2017 про відкриття виконавчого провадження неправомірними, скасувати постанову ВП №55115576 від 10.11.2017 про відкриття виконавчого провадження.

Постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27 листопада 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення за виконавчим документом, виданим на виконання судового рішення, не можна вважати стягненням пенсії в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», оскільки періодичності у стягненні суми виплати немає. Крім того, чинним законодавством України встановлено механізм виконання відповідних судових рішень, визначено порядок дій органів державної виконавчої служби при надходженні до них відповідних судових рішень, боржниками за якими є органи, визначені в Законі України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до вищенаведених правових норм, виконання судових рішень зобов'язального характеру можливе за умови, якщо за ними проведено нарахування відповідних виплат та нараховані кошти не виплачено. В даному випадку, як встановлено судом першої інстанції, позивачем проведено перерахунок підвищення до пенсії ОСОБА_3 виключно на підставі виконавчого документу в межах виконавчого провадження ВП № 55115576, тобто оскаржувана позивачем постанова, як боржником у виконавчому провадженні, виконана в частині проведення перерахунку пенсії стягувачу. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, яку боржник почав виконувати, є необґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27.11.2017 та прийняти нову, якою позов задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що державним виконавцем при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №55115576 від 10.11.2017 не враховано, що виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Також вказує, що законодавством встановлено особливий порядок виконання рішень суду, боржником за якими є державний орган, а Управління вчинило всі можливі дії щодо виконання рішення суду в межах наданих повноважень. Зазначає, що виплата донарахованої суми пенсії, встановленої за рішенням суду, буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету. Крім того, скаржник звертає увагу, що пенсія є періодичним платежем, а виконавчий збір за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів не стягується. Таким чином, вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи та прийнято постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не зявились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.3 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2013 року змінено постанову Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 квітня 2011 року у справі №2-а-2793/11 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Камінь-Каширському районі Волинської області про зобов'язання відповідача провести нарахування і виплату підвищення до пенсії та додаткової пенсії в розмірах, передбачених ст.ст.39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вказаний позов задоволено.

Судом апеляційної інстанції зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Камінь-Каширському районі Волинської області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_3 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі двох мінімальних заробітних плат, передбачених ч.1 та ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 11.09.2010 до настання обставин, з якими закон пов`язує зміну чи припинення спірних правовідносин, та як особі, яка віднесена до категорії 3 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч.2 ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених сум.

29.06.2017 Камінь-Каширським районним судом Волинської області видано виконавчий лист у справі № 2-а-2793/11.

10.11.2017 на підставі заяви ОСОБА_3 старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Новосадом О.Ю. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55115576 щодо виконання вказаного виконавчого листа.

Згідно з зазначеною постановою Камінь-Каширському об'єднаному Управлінню Пенсійного фонду України Волинської області як боржнику надано строк 10 робочих днів для добровільного виконання рішення суду та постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 12800 грн.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2017 ВП №55115576 незаконною та такою, що підлягає скасуванню, Управління звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII виконавчий лист, виданий судом у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягає примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII).

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) (ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII).

В свою чергу, підстави повернення органом державної виконавчої служби виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання визначені ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII, закріплений перелік таких підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Враховуючи, що Управління не ставить під сумнів відповідність предявленого до виконання виконавчого листа №2-а-2793/11 вимогам ст.4 Закону №1404-VIII, за відсутності передбачених Законом №1404-VIII підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-а-2793/11 є правомірними.

Щодо правомірності зазначення державним виконавцем у спірній постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення судового збору, на який покликається Управління як на підставу звернення із позовом до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Виконавчий збір не стягується, зокрема, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI (далі Закон №4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (ч.1 та ч.4 ст.3 вказаного Закону).

При цьому, Верховний Суд України у постанові від 13 січня 2015 року №21-604а14 зазначив, що з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів), а тому не заслуговують на увагу покликання на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою.

З Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень судом апеляційної інстанції встановлено, що 24.11.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №55115576 відповідно до п.9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII.

Як зазначено у вказаній постанові відповідно до постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження Управлінням проведено перерахунок стягувачу державної пенсії і додаткової пенсії згідно виконавчого документа та надано відповідний лист. Сума нарахована згідно судового рішення, включена у відомість на виплату пенсії та при надходженні коштів із Державного бюджету буде виплачена Пенсійним фондом. Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Враховуючи наведене, через відсутність фінансового ресурсу територіальний орган Пенсійного фонду України не має можливості провести виплату нарахованих коштів.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Окрім того, згідно з пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління, затвердженого постановою УПФУ від 22 грудня 2014 року №28-2, управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також обєднані управління (далі Управління) територіальними органами Пенсійного фонду України, підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду

Відповідно до пункту 4 Положення основним завданням Управління, зокрема, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду.

Враховуючи повноваження Управління та приймаючи до уваги те, що фактична виплата перерахованої пенсії позивачу, у звязку з виконанням рішень суду, можлива лише за умови фінансування з державного бюджету (за певною бюджетною програмою), при цьому як рішення про стягнення пенсій, так і рішення про зобовязання виплатити пенсії виконуються за рахунок коштів державного бюджету (за певною бюджетною програмою), інших коштів, які б могли бути спрямовані відповідачем на виконання рішення суду, в Управління відсутні, що фактично підтверджено постановою ВП №55115576 про повернення виконавчого документа стягувачу, яка на час розгляду справи судом апеляційної інстанції є чинною, а відтак суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність стягнення з відповідача виконавчого збору та помилковість висновків суду першої інстанції в цій частині.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо правомірності стягнення постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №55115576 від 10.11.2017 з боржника виконавчого збору у розмірі 12800 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Щодо судових витрат, то у відповідності до положень ст.139 КАС України такі не належить стягувати зі сторін спору.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 317, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Камінь-Каширського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області задовольнити частково.

Постанову Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27 листопада 2017 року у справі №157/3165/17 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55115576 від 10.11.2017 в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12800 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_1
Повний текст Постанови складено 02.02.2018.