Справа № 819/1830/17
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1830/17

24 січня 2018 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДФС у Тернопільській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Тернопільській області (далі позивач) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач), в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 16178,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.05.2014 року відповідач подав до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, в якій самостійно задекларував до сплати податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в розмірі 36037,27 грн. У звязку з несвоєчасним погашенням суми грошового зобовязання, платнику податку нараховано пеню в сумі 16178,80 грн., яку відповідач до бюджету не перерахував. Контролюючим органом вживались заходи для стягнення заборгованості, однак податковий борг відповідачем не погашено, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду Данилевич Н.А від 26.10.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до судового розгляду на 06.11.2017 року о 11:30 год.

Ухвалою суду від 06.11.2017 року відкладено розгляд справи на 28.11.2017 року о 10:00 год.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду Мандзія О.П. від 17.11.2017 року прийнято до провадження адміністративну справу № 819/1830/17 та призначено її до судового розгляду на 28.11.2017 року о 10:00 год.

В судових засіданнях, призначених на 28.11.2017 року о 10:00 год. та на 05.12.2017 року о 10:00 год., було оголошено перерву у розгляді справи.

Ухвалою суду від 26.12.2017 року відкладено розгляд справи та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті на 24.01.2018 року о 10:00 год.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.40), та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та повідомила наступне. В уточнюючій податковій декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, поданій до контролюючого органу 08.05.2014 року, було відображено дохід в розмірі 228176,89 грн. як додаткове благо у вигляді суми боргу, анульованого акціонерним товариством "УкрСиббанк," та самостійно визначено суму податку, яка підлягає сплаті, у розмірі 36037,27 грн. Зясувавши, що сума прощеного (анульованого) боргу банком в розмірі 228176,89 грн. не відноситься до основної суми боргу (кредиту), відповідачем 19.04.2016 року було внесено зміни до податкової звітності шляхом подання 19.04.2016 року уточнюючої податкової декларації з нульовим значеннями податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб. Вважає, що у звязку з відсутністю податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, нарахування пені за прострочення його погашення є безпідставним.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) відповідно до ст.162 Податкового кодексу України (далі ПК України) є платником податку на доходи фізичних осіб як фізична особа резидент, що отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

ОСОБА_2 08.05.2014 року подано до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, в якій відображено отримання доходу в розмірі 228176,86 грн. та самостійно визначено суму податкових зобовязань, яка підлягає сплаті платником податку, в розмірі 36037,27 грн. (а.с.16-19).

В подальшому, 19.04.2016 року відповідачем подано уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи, в якій зменшена сума доходу в розмірі 228176,86 грн. та сума грошових зобовязань в розмірі 36037,27 грн., задекларованих за 2013 рік, тобто з нульовим значеннями податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та пені (а.с.13-15). Вказана уточнююча декларація від 19.04.2016 року прийнята податковим органом та відповідно до відомостей інтегрованої картки платника по платежу податок на доходи фізичних осіб, зменшено борг минулих років до нульового показника, який самостійно був визначений в уточнюючій податковій декларації від 08.05.2014 року (а.с.20-22).

Разом з тим, контролюючим органом за період з 07.08.2014 року по 18.04.2016 року на підставі пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України нараховано пеню в розмірі 16178,80 грн. згідно розрахунку пені (а.с.23).

Таким чином, згідно розрахунку суми позовних вимог та довідки про наявність податкового боргу станом на 18.10.2017 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість (пеня) по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 16178,80 грн. (а. с. 9-10).

З метою погашення податкового боргу Тернопільською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Тернопільській області виставлено ОСОБА_2 податкову вимогу від 02.03.2016 року № 3276-23, яку було надіслано рекомендованою поштовою кореспонденцією та вручено особисто відповідачу 21.03.2016 року (а.с.12).

Заперечуючи наявність податкового боргу, ОСОБА_2 було подано до Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області заяву від 24.03.2016 року щодо скасування податкової вимоги (а.с.44), яку рішенням від 15.04.2016 року № 114/6/19-00-10-01-06/3671 залишено без задоволення (а.с.41-42).

Не погоджуючись з таким рішенням, 27.04.2016 року ОСОБА_2 подано скарну до ДФС України (а.с.33). Рішень щодо розгляду надісланої скарги від 27.04.2016 року судом не встановлено, а сторонами не надано.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

У ст.16 ПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначені зобовязання платників податків, один з яких зобовязує, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Податковий борг сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

При цьому, згідно пп.14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України пеня сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Відповідно до пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом;

б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом;

Згідно із пп. 129.3.1 п.129.3 ст. 129 ПК України нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Разом з цим, п.50.1 ст.50 ПК України, зокрема, передбачено у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як слідує з матеріалів адміністративної справи, відповідачем 19.04.2016 року подано уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи, в якій зменшена сума доходу в розмірі 228176,86 грн. та сума грошових зобовязань в розмірі 36037,27 грн., задекларованих за 2013 рік (а.с.13-15).

Однак, позивач безпідставно ототожнив уточнення податкового зобов'язання в податковій звітності із його сплатою чи погашенням згідно уточнюючої декларації від 19.04.2016 року з огляду на таке.

Погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом (пп.14.1.152 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до п.87.1 ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Із змісту вищезазначених правових норм випливає, що сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу можливо здійснити лише способом передбаченим п.87.1 ст.87 ПК України. Подача уточнюючої декларації з нульовими значеннями податкового зобов'язання не прирівнюється до сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу.

Враховуючи, що сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу податкових зобовязань по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2013 рік не відбулося, то визначення дня закінчення нарахування пені (день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань) є не можливим.

Встановлення дати початку та дати закінчення нарахування пенні є обов'язковою умовою при розгляді справи про стягнення податкового боргу в частині пені.

Оскільки подання платником податків у встановленому порядку контролюючому органу уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань чинним податковим законодавством не визначено як джерело погашення податкового боргу, суд вважає безпідставним стягнення з відповідача пені, на підставі пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України, в розмірі 16178,80 грн. за період з 07.08.2014 року по 18.04.2016 року.

Фактично позивач у даній справі просить стягнути пеню за податкове зобов'язання, яке платник податків самостійно змінив в уточнюючій декларації до нульової суми на підставі виявленої помилки, що містилася у раніше поданій ним податковій декларації, скориставшись положеннями п.50.1 ст.50 ПК України.

Також, суд вважає за необхідне відзначити, що відповідачем, заперечуючи наявність податкового боргу, 24.03.2016 року було подано заяву (а.с.44) про скасування податкової вимоги від 02.03.2016 року № 3276-23 (а.с.12). Відповідно до рішення від 15.04.2016 року № 114/6/19-00-10-01-06/3671 (а.с.41-42) Головне управління ДФС у Тернопільській області залишило без змін таку податкову вимогу, а скаргу платника без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням, 27.04.2016 року ОСОБА_2 надіслано скаргу до ДФС України (а.с.33), що підтверджується описом вкладення поштового відправлення та фіскальним чеком (а.с.34), оригінали яких досліджено в судовому засіданні. Разом з тим, доказів надіслання рішення за вищевказаною скаргою платника податків суду не надано.

При цьому, приписами п.56.8 та п. 56.9 ст.56 ПК України передбачено контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Із наведених законодавчих норми слідує, що не надіслання ОСОБА_2 протягом 20-денного строку вмотивованого рішення за скаргою платника податків або рішення про продовження строків її розгляду свідчить про повне задоволення такої скарги, та, як наслідок, скасування податкової вимоги від 02.03.2016 року № 3276-23.

Таким чином, в результаті скасування податкової вимоги від 02.03.2016 року № 3276-23, яка покладена в основу даного позову, сума податкового боргу по податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, не набула статусу узгодженого, що додатково обумовлює відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За наслідками судового розгляду, відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а саме: факту сплати чи погашення податкового боргу, на який нарахована пеня, та чинної податкової вимоги, що є обов'язковими обставинами, які підлягають встановленню, при стягненні податкового боргу в частині пені.

Отже, виходячи з вищенаведеного, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: 46003, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Білецька, будинок 1, ідентифікаційний код в ) до ОСОБА_2 (місце проживання: 47723, Тернопільська область, Тернопільський район, село Підгородне, вулиця Садова, будинок 22, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) про стягнення податкового боргу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2018 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.