Справа № 310/8289/17
Суддя: Черткова Н. І.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/8289/17
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

позивача- Онищенка М.В., представника позивача- Парубця Є.О.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання відновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання відновити виплату пенсії, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком, перебуває на обліку у відповідача, оскільки є внутрішньо переміщеною особою. З березня 2017 року виплату пенсії позивачу було припинено. В жовтні 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії з 01.03.2017 року, на що отримав відповідь, згідно з якою рішенням УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради № 153 від 20.02.2017 року його довідка № НОМЕР_1 від 17.12.2014 року була скасована та з 01.03.2017 року виплата пенсії йому була призупинена.

Вважає, що такі дії не відповідають нормам Конституції України, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тому прохав визнати дії Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області по припиненню позивачу виплати пенсії протиправними та зобовязати виплатити йому пенсію з 01 березня 2017 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача - Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що виплату пенсії позивачу було призупинено з 01 березня 2017 року на підставі рішення Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради № 153 від 20.02.2017 року, відповідно до якого, довідка позивача № НОМЕР_1 від 17.12.2014 року була скасована.

Представник третьої особи- Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком.

Судом встановлено, що на підставі довідки № НОМЕР_1 ОСОБА_2 було взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м. Бердянська Запорізької області.

Позивач перебуває на обліку в Бердянському ОУПФУ в Запорізькій області.

Встановлено, що виплата пенсії позивачу була припинена за інформацією щодо перетинання державного кордону України, отриманої від Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України та на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 153 від 20.02.2017 року. Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій управління ПФУ щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2017 року.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VІІ (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058-VI), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі ст. 5 Закону № 1058-VI цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Ст. 47 Закону № 1058-VI передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону № 1058-VI.

Згідно з ч. 1 вказаної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що Бердянським обєднаним управлінням ПФУ в Запорізькій області не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що виплату пенсій позивачу припинено на підставі інформації щодо перетинання державного кордону України, отриманої від Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України, що не передбачено ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Однак, припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину України.

Отже, діями відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу порушені його права на отримання пенсії, оскільки відповідач всупереч вимог ст. 49 Закону № 1058-V не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд застосовує положення Конституції України, за якими в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.ст. 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч. 2 ст. 46 Основного Закону України) і забезпечується ч 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Ст. 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у звязку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області містяться ознаки протипавності відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Відповідно до частин 1,2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа: дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов'язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо, особа, якій такі виплати призначено, а отже позивач про порушення своїх прав повинна була дізнатися при реалізації свого права на отримання наступної виплати пенсії, тобто починаючи з дати не отримання зазначеної виплати.

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яка є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи те, що позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися при реалізації свого права на отримання наступної виплати пенсії, тобто починаючи з березня 2017 року, при цьому з позовом до суду позивач звернувся 24 листопада 2017 року, суд вважає, що вимоги позивача по 24.05.2017 року підлягають залишенню без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду. Отже позов в частині позовних вимог за період з 01 березня 2017 року по 23 травня 2017 року, включно, підлягає залишенню без розгляду.

Позовні вимоги про зобовязання відповідача виплатити позивачу заборгованість по пенсії з 24 травня 2017 року підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 5 - 8, 77, 242, 243-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання відновити виплату пенсії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 24 травня 2017 року.

Зобовязати Бердянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24 травня 2017 року по 31 серпня 2017 року.

Стягнути з Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави витрати на сплату судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок гривень), 00 копійок.

Зобов'язати Бердянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюєтьсяз дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 02 лютого 2018 року.

Cуддя