Справа № 125/1631/17
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 125/1631/17
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року апеляційну скаргу Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишено без задоволення, а постанову Барського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року - без змін.
Із позицією Вінницького апеляційного адміністративного суду, що викладена в ухвалі від 24 січня 2018 року, не погоджуюсь, а тому вважаю за необхідне викласти окрему думку по даній справі. На мою думку, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому має бути скасоване, виходячи з наступного.
Позивач перебуває на обліку в Жмеринському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області з 01.07.2014 року та отримує пенсію по втраті годувальника, що підтверджується відповіддю Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 08.08.2017року №1088/09-31/02.
Виплату пенсії позивачу було припинено з 01.02.2015 року. Приводом для припинення пенсійних виплат стала відсутність позивача як переміщеної особи за місцем фактичного проживання на підконтрольній Україні території.
Позивач зазначає, що вона тимчасово перебувала на непідконтрольній Україні території, оскільки хворіла та не могла вчасно повернутися на підконтрольну територію України, а саме в Барський район Вінницької області.
26.05.2017 року позивач звернулася до Жмеринського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про відновлення виплати пенсії.
Виплату пенсію позивачу поновлено з 26.05.2017 року на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Барської РДА, яке оформлене протоколом №7 від 25.05.2017р.
15.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Жмеринського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про повернення пенсії з лютого 2015 року.
Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Барської РДА, яке оформлене протоколом №9 від 25.07.2017р., відмовлено ОСОБА_1 у виплаті пенсії за попередній період (з лютого 2015 року).

28.07.2017 року позивач повторно звернулася до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з вимогою про проведення перерахунку пенсії з часу припинення та її поновлення.

Відповідач листом № 1088/09-31/01 від 08.08.2017 відмовив в задоволенні вимог позивача.

Позивач не погодилась із вказаними відмовами, а тому звернулась до суду.

Постановою Барського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнено повністю. Визнано протиправними дії Жмеринського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 Зобов'язано Жмеринське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Вінницької області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з часу її припинення та сплатити заборгованість, яка виникла до дня поновлення пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, припиняючи виплату позивачці пенсії та відмовляючи у здійсненні позивачу виплати заборгованості пенсії, яка виникла з моменту припинення виплати до дня поновлення пенсії, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не погоджуючись із висловленою позицією, вважаю зазначити наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст.4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб визначає стаття 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", зокрема такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин, дії спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканість України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчинення терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо неправдиві відомості.

Так, згідно п.3 ч.2 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від'їзду.

Судом встановлено та підтверджено позивачем факт її перебування на тимчасово окупованій території з січня 2015 року по травень 2017 року. Тобто, станом на 01.02.2015 року, позивач була відсутня за місцем фактичного проживання на підконтрольній Україні території.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 установлено, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".

Вказаною постановою від 08 червня 2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно п.9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування за наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", що підтверджується письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських об'єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення приймає рішення про скасування такої довідки.

У день прийняття рішення про скасування довідки керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення припиняє призначені структурним підрозділом з питань соціального захисту населення соціальні виплати такій особі та інформує про прийняте рішення органи, що здійснюють соціальні виплати, які припиняють соціальні виплати такій особі до прийняття остаточного рішення комісією.

В силу п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно п.19 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування спори, що виникають внаслідок розгляду питань щодо поновлення або припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам вирішуються у судовому порядку.

Матеріали справи не містять, а вході судового розгляду не встановлено доказів оскарження позивачем рішень комісії про скасування довідки ВПО чи про припинення виплати пенсії з 01.02.2015 року. Разом з цим, поновлення виплати пенсії позивачці відповідач може здійснити виключно на підставі рішення вказаної комісії.

Згідно вимог п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до підпункту 4 пункту 12 цього Порядку можливе лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством.

Враховуючи викладені обставини, повторне призначення пенсії позивачці можливе лише через шість місяців після припинення виплати пенсії і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством.

Отже, оскільки за вказаних вище обставин виплата пенсії позивачці відповідачем була припинена з 01.02.2015р., а позивач 26.05.2017 року у відповідному порядку звернулась до відповідача із заявою про відновлення виплати пенсії, виплата пенсії відповідачем могла бути поновлена лише з 26.05.2017 року. Таким чином, в період з лютого 2015 року по травень 2017 року позивач не мала права на отримання пенсії, а тому відсутні й підстави для її компенсації.

Посилання позивача на постанову окружного адміністративного суду м. Києва по справі №826/12123/16 від 29 червня 2017 року вважаю безпідставними.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року визнано нечинними пункти 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 та абз. 10 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 5 листопада 2014 р. № 637.

Кабінетом Міністрів України подано апеляційну скаргу на вказану постанову від 29 червня 2017 року. Станом на 24.01.2018 року триває апеляційний перегляд постанови окружного адміністративного суду м. Києва по справі №826/12123/16 від 29 червня 2017 року тобто, вказана постанова не набрала законної сили.

Слід звернути увагу на те, що у разі визнання судом нормативно-правового акта незаконним, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, такий акт втрачає чинність після набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

До того ж, нормативно-правовий акт який визнано судом нечинним припиняє регулювати суспільні відносини з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням та на майбутнє, а не з моменту прийняття такого нормативно-правового акта.

Таким чином, навіть у разі набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва по справі №826/12123/16 від 29 червня 2017 року, чинність вказаних актів буде припинена лише на майбутнє, а не на попередній період, що складає предмет позову у даній справі.

Вважаю також безпідставними посилання позивача на те, що вказані вище дій відповідача (припинення виплати позивачем пенсії та відмова в повернення не отриманої пенсії) порушують її права передбачені Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на наступне.

Постановою Верховної Ради України №462-19 від 21.05.2015р., Схвалено Заяву Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" щодо відступу від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Згідно пунктів 4, 10 вказаної Заяви з метою забезпечення життєво важливих інтересів суспільства і держави в умовах збройної агресії Російської Федерації Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України та інші органи державної влади вимушені приймати рішення, які становлять певний відступ від зобов'язань України за Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас без створення будь-яких перешкод щодо дії інших норм Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з огляду на подальше існування небезпечної ситуації надалі під час проведення антитерористичної операції і відсічі збройній агресії Російської Федерації, Україна залишає за собою право вживати заходів, які можуть бути підставою для відступу від зобов'язань за іншими статтями Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на підставі та в порядку, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та цією Постановою, про що здійснюватиметься інформування Генерального секретаря Організації Об'єднаних Націй та Генерального секретаря Ради Європи.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, постанову суду першої інстанції належить скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Суддя Залімський І.Г.