Справа № 815/3661/17
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/3661/17

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.
при секретарі -Величко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРСАЛ ФІШ КОМПАНІ» до Одеської митниці ДФС про скасування картки відмови та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ТОВ «ЮНІВЕРСАЛ ФІШ КОМПАНІ» (надалі - позивач, Товариство) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС (надалі - відповідач, Митниця) в якому просило:

- скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №500060703/2016/000013/1 від 29.12.2016 року;

- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060703/2016/00066.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що митницею безпідставно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, оскільки надані декларантом при митному оформленні документи підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною договору та не містили розбіжностей.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2017 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2016 року декларантом позивача для здійснення митного оформлення товарів «риба морська морожена: хек» до Митниці подано митну декларацію №500060703/2016/012447, у якій митну вартість товару №1 визначено на рівні 1,25 долара США за кг нетто; товару №2 - на рівні 1,285 долара США за кг нетто; товару №3 - 1,265 долара США за кг нетто; товару №4 - на рівні 1,265 долара США за кг нетто; товару №5 - на рівні 1,265 долара США за кг нетто; товару №6 - на рівні 1,285 долара США за кг нетто; товару №7 - на рівні 1,235 долара США за кг нетто; товару №8 - на рівні 1,285 долара США за кг нетто; товару №9 - на рівні 1,285 долара США за кг нетто.

Для підтвердження заявленої митної вартості товарів за цією митною декларацією декларантом позивача до Митниці подано: зовнішньоекономічний договір від 28.09.2016 року №2809/2016, комерційний інвойс від 07.10.2016 року №PSG15352C, пакувальний лист від 07.10.2016 року без номеру, декларацію виробника 07.10.2016 року без номеру та інші товарно-супровідні документи.

Митна вартість товару у вказаній митній декларації визначена позивачем з застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

Як вбачається зі змісту рішення про коригування митної вартості товарів №500060703/2016/000013/1 від 29.12.2016 року, підставою для витребування додаткових документів послугувало те, що у поданих до митного оформлення документах виявлено розбіжності, а саме: в комерційному інвойсі від 07.10.2016 року №PSG15352С вказано про 100% платіж за товар відправнику за 10 днів до прибуття товару. В банківському платіжному документі від 08.12.2016 року №430 вказано суму 189694,00 доларів США, таку ж суму вказано в заяві про купівлю іноземної валюти від 05.12.2016 року №394, вартість товару за інвойсом від 07.10.2016 року №PSG15352С становить 125222,50 доларів США, отже оплата здійснювалась за декількома інвойсами за різними партіями.

28.12.2016 року електронним повідомленням декларант направив прайс-лист від 07.10.2016 року б/н.

Отже, у зв'язку з тим, що у поданих до митного оформлення документах виявлено розбіжності, а саме: відсутні відомості щодо вартості страхування вантажу, що відповідно до умов поставки CIF, унеможливлює перевірку складових митної вартості заявленого товару, митним органом на підставі п.3 ст.53 МК України митний орган запропонував декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) копію митної декларації країни відправлення; 3) банківський платіжний документ, підтверджуючий оплату.

29.12.2016 року декларантом до Митниці було направлено лист №2912/01 від 29.12.2016 року щодо неможливості надання додаткових документів, та проінформовано, що при митному оформлені вже були надані в повному обсязі документи, які підтверджують митну вартість згідно ст.53 МК України та необхідні для перевірки числового значення митної вартості товару та вказано, що інші документи надаватися не будуть.

Розглянувши подані позивачем документи, Митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №500060703/2016/000013/1 від 29.12.2016 року, згідно з яким відповідач, застосувавши методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації №500060703/2016/012447 від 28.12.2016 року скоригував, збільшивши останню.

Скоригована митна вартість товару базується на митній вартості раніше імпортованих товарів, випущених у вільних обіг згідно митних декларацій: №12515000/2016/709865 від 09.12.2016 року, №12515000/2016/709867 від 09.12.2016 року, №/2016/012109 від 09.12.2016 року та №500040605/2016/007502 від 13.12.2016 року.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Митниця видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060703/2016/00066.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами обставини надання неповних відомостей, а також існування розбіжностей, неточностей, які б впливали на рівень митної вартості товарів, ознак підробки цих документів або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Поряд із цим, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Саме така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 року у справах №21-127а15 та №21-53а15.

Як вже зазначалося вище, Митниця посилаючись на розбіжності у поданих декларантом до митного оформлення документах, а саме: відсутність відомостей щодо вартості страхування вантажу, що відповідно до умов поставки CIF, унеможливлює перевірку складових митної вартості заявленого товару, витребувала у декларанта додаткові документи.

Розглянувши надані позивачем документи та Лист №2912/01 від 29.12.2016 року щодо неможливості надання додаткових документів, митний орган прийняв спірне рішення про коригування митної вартості товарів, застосувавши методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з такими діями відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну CIF, (COST, INSURANCE AND FREIGHT (... named port of destination), (ВАРТІСТЬ, СТРАХУВАННЯ TA ФРАХТ (... назва порту призначення) на продавця покладається також обов'язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, продавець зобов'язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески.

Як вбачається з матеріалів справи, умови щодо поставки за контрактом №2809/2016 від 28.09.2016 року обумовлюються сторонами для кожної окремої партії товару та фіксуються в інвойсах та/або специфікаціях, відповідно до міжнародних правил Інкотермс 2010.

В інвойсі від 07.10.2016 року №PSG15352С зазначено, що товар було поставлено на умовах CIF Одеса, Україна. Аналогічні умови поставки позивач вказав у митній декларації №500060703/2016/012447, поданій до митного оформлення.

Частиною 10 ст.58 МК України передбачений перелік складових митної вартості, які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. За змістом цієї норми обов'язковою ознакою таких витрат є невключення їх до ціни товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

За умовами поставки CIF (Інкотермс 2010) продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Згідно з базисними умовами поставки СIF продавець зобов'язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи пошкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять з продавця на покупця. За умовами терміну CIF саме на продавця покладається обов'язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.

Таким чином, у разі поставки товару на умовах СIF витрати, пов'язані з доставкою товару та його страхуванням, здійснюються продавцем і, відповідно, закладаються ним у контрактну ціну товару. Відповідно, фактурна (контрактна) вартість товару повністю співпадає з митною вартістю, інші складові митної вартості, зокрема, витрати на страхування та транспортування товару до місця поставки, відсутні як такі.

Як вбачається з декларації митної вартості, поданої декларантом, витрати на транспортування і страхування та інші складові у складі митної вартості не заявлялись, а митна вартість товару визначена декларантом виключно на підставі контрактної (договірної) вартості.

Таким чином, оплата перевезення вантажу (фрахту) та страхування товару на умовах поставки СIF не є обов'язком покупця і незалежно від того, чи оплата за фрахт передує оплаті відправці (у пункті відправки), чи то здійснюється у місці призначення, покладається на продавця товару.

Відомості про те, що поставка товару здійснюється на умовах CIF Одеса, містяться в інших документах, що стосувалися розмитнення цього товару.

Також, прайс-лист постачальника від 10.07.2016 року містить перелік та ціни за 1кг товару на умовах поставки CIF Одеса. При цьому, ціни, зазначені у митній декларації №500060703/2016/012447, інвойсі від 07.10.2016 року №PSG15352С та прайс-листі постачальника від 10.07.2016 року є однаковими та відповідають умовам поставки CIF Одеса.

Слід зазначити, що формування продавцем ціни на товар та включення до контрактної вартості товару витрат продавця на страхування та перевезення з урахуванням визначених умов поставки CIF Одеса, відбувається до моменту фактичного понесення таких витрат продавцем, тому ненадання продавцем товару страхового полісу та документів, що підтверджують вартість перевезення, не може свідчити про те, що витрати на страхування та перевезення не включені у вартість товару, так як відповідальність за будь-які наслідки цього несе продавець.

Також, слід зазначити, що враховуючи умови даної поставки, страхові платежі і транспортні витрати постачальника товару не впливають на правильність визначення позивачем митної вартості.

За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що контролюючим органом не доведено існування розбіжностей у числових значеннях митної вартості товару, що унеможливили б визначення митної вартості за ціною контракту, тобто за першим методом.

Що стосується посилання Митниці на розбіжності в сумах купівлі валюти в розмірі 189694,00 доларів США зазначеної в заяві на купівлю валюти та сумою в розмірі 125222,50 доларів США зазначеної в інвойсі, то суд не вбачає такових, оскільки з заяви на купівлю валюти вбачається, що валюта придбавалась для оплати одразу двох інвойсів №PSG15352С та №PSG15376С, а не тільки інвойсу №PSG15352С, як встановлено Митницею.

Також апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень, а тому посилання відповідача на наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що у попередні періоди подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, не є підставою для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами.

Крім іншого, спірне рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України, оскільки крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, рішення не містить жодних пояснень з боку митного органу щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Також в оскаржуваному рішенні не визначено, яка підстава у даному випадку стала причиною неможливості застосування першого методу, яка складова частина митної вартості товару не піддається обчисленню, або непідтверджена документально, чи неправильно обрахована.

За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що в спірному рішенні про коригування митної вартості товарів не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, проте як вбачається з матеріалів справи позивач надав всі необхідні документи для визначення митної вартості, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 05 лютого 2018 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Джабурія Н.В. Вербицька