Справа № П/811/1538/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2018 рокусправа № П/811/1538/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Мельника В.В.

судді: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року (суддя Притула К.М., постанова прийнята в порядку письмового провадження) у справі № П/811/1538/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

15 вересня 2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі по тексту Відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у кіровоградській області № НОМЕР_1 від 01.09.2017 року.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року відкрито провадження по справі № П/811/1538/17.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначав, що реальність укладення та виконання договору поставки № 07/11-16 від 07.11.2016 року підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Придбані ФОП ОСОБА_1 в подальшому були реалізовані Позивачем ДП «Сантрейд», ТОВ «Володарка-Комбікорм», ТОВ «Верес».

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі № П/811/1538/17 позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області № НОМЕР_1 від 01.09.2017 року.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що Позивачем, окрім декларування податкового кредиту з ПДВ, дотримано обовязкові вимоги, повязані з формуванням платником податку податкового кредиту та виникненням податкового зобовязання, оскільки єдиною підставою для цього являється наявність належно оформленої податкової накладної. При цьому Відповідачем не наведено доказів, що договір було укладено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави, в тому числі, в частині ухилення від сплати податків в передбаченому законодавством обсязі та отримання незаконної податкової вигоди.

Відповідач Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі № П/811/1538/17 та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що відповідно до узагальненої податкової інформації контрагент Позивача ТОВ «Аурикон» не знаходиться за зареєстрованим місцем знаходження, у нього відсутні достатня кількість трудових ресурсів, основних фондів для здійснення господарської діяльності. При цьому свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації постачальника в органах податкової служби не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобовязань через уповноважених представників.

Позивач ФОП ОСОБА_1, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив останню залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначав, що реальність вчинюваного правочину підтверджується належними первинними документами, до яких у податкового органу не виникало претензій, при цьому в подальшому придбаний товар був реалізований Позивачем, що також підтверджується належними первинними документами. Зауважено, що для поставки товару відповідно до укладеного з ТОВ «Аурикон» договору поставки, а саме датчика рівня зерна, командо апарату, електромагніту, пульту, вимикача, на загальну суму 15 914, 94 грн., не потрібно ні виробничих потужностей, ні технологічного обладнання, ні кваліфікованого персоналу, ні складських приміщень, оскільки відповідний товар є малогабаритним, а тому посилання податкового органу на необхідність прояву платником податку при укладенні договорів розумної обережності в даному випадку є безпідставними.

Позивач та Відповідач, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників Позивача та Відповідача та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, посадовими особами Відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань правильності нарахування податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Аурикон» за листопад 2016 року (а.с. 10-27).

В акті № 253/11-28-13-03/НОМЕР_2 від 04.08.2017 року зазначено, що перевіркою встановлено порушення, а саме:

- п. 198.1, 198.2, п.193.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодекс України, внаслідок чого завищено суму податкового кредиту на суму 2652,49 грн. за листопад 2016 року;

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 та п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємцем завищено податкові зобовязання на суму 2892,82 грн. за листопад 2016 року.

Висновок відповідача, ґрунтується на встановлених ним фактах, а саме, спеціалістами Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області складено узагальнену податкову інформацію від 25.11.2016 року № 378/11-23-12-01 «Щодо ТОВ «Аурикон» (код за ), відповідно до якої, в звязку з відсутністю ТОВ «Аурикон» за податковою адресою, неможливо підтвердити факт здійснення операцій з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями по ланцюгу постачання за листопад 2016 року, що, в цілому, свідчить про безтоварність господарських операцій та фіктивність їх документального оформлення, що здійснювались між Позивачем та його контрагентом ТОВ «Аурикон», на підставі яких був сформований податковий кредит з податку на додану вартість.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом прийнято повідомлення-рішення від 01 вересня 2017 року № НОМЕР_1 про зменшення суми податкового зобовязання в розмірі 2884,00 грн. та зменшення суми податкового кредиту на 2652,00 грн. (а.с.35).

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, Позивач подав до Головного управління ДФС у Кіровоградській області заперечення на Акт перевірки (а.с.30-34)

За результатами адміністративного оскарження спірне податкове повідомлення-рішення залишене без змін (а.с.37-40).

Визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення і було предметом судового розгляду.

Надаючи правову оцінку діям субєкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України).

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач у перевіряємому періоді мав взаємовідносини з ТОВ Аурикон.

Так, на підставі договору поставки № 07/11-16 від 07.11.2016 р. (а.с.41-43) ТОВ «Аурикон» поставило позивачу: згідно до видаткової накладної № 1107/01 від 07.11.2016 р. товар на загальну суму 13262,45 грн., в т.ч. ПДВ 2652,49 грн. (а.с.45).

ТОВ «Аурикон» виписано Позивачу податкову накладну № 2 від 07.11.2016 р. (а.с.46), а останнім сплачено за товар згідно платіжного доручення від 22.11.2016 р. № 286 на загальну суму 15914,94 грн. (а.с.48).

Отримані товари в подальшому були реалізовані позивачем - ДП «Сантрейд», ТОВ «Володарка-комбікорм» та ТОВ «Верес», даний факт підтверджується доказами, що знаходяться в матеріалах справи.

Виходячи зі змісту перелічених вище документів в їх сукупності, якими Позивач підтверджує виконання договору з контрагентами, вбачається, що вони містять усі обов'язкові реквізити, що передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з надання послуг, фактичний рух активів та зміни у майновому стані Позивача.

При цьому до наданих до перевірки первинних документів у податкового органу претензій не виникало.

Фактично висновки податкового органу щодо нереальності здійснення господарських відносин між Позивачем та вказаним контрагентом були, зокрема здійснені на підставі узагальненої податкової інформації стосовно ТОВ «Аурикон» з висновками про відсутність у останнього основних засобів, трудових ресурсів, виробничих активів тощо для здійснення господарської діяльності. Разом з тим, такі висновки без встановлення у судовому порядку будь-яких висновків стосовно документального підтвердження та реальності господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків є необґрунтованими.

Стосовно відсутності основних засобів та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності у контрагента Позивача слід зазначити, що доводи, викладені в акті перевірки, не містять жодних посилань про виявлені порушення з боку Позивача.

При цьому чинним законодавством України не передбачено обов'язку платника податків, а також не надано йому права перевіряти достовірність даних, які вказуються контрагентом в його первинних документах, перевіряти наявність трудових ресурсів, матеріально-технічної бази, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах. Це саме стосується і перевірки платником податків намірів контрагентів щодо сплати ними державі податків.

Відповідної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України, який в постанові від 28.01.2016 р. (справі № 2-а-2413/12/2070) вказав, що безпідставними є посилання контролюючого органу на відсутність реального настання правових наслідків, обумовлених договорами, з підстав відсутності необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб'єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами, як не має такого значення і наявність чи відсутність суб'єктів за юридичною адресою.

Отже, висновки податкового органу, зроблені з огляду на діяльність контрагента Позивача, з огляду на що господарські операції не мають реального товарного характеру, носять характер припущень, при цьому Відповідачем не зазначено конкретних доказів на підтвердження таких припущень, як це передбачено частиною 2 статті 71 КАС України.

Крім того, Податковий кодекс не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання.

Висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій сформовані, виходячи з податкової інформації стосовно контрагента Позивача, що в силу приписів ст.61 Конституції України, є неприпустимим, тому як юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі № П/811/1538/17 необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 243, ст.310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у справі № П/811/1538/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 29 січня 2018 р.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов