Справа № 826/7958/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 листопада 2017 року 16:58 год. № 826/7958/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Григоровича П.О., суддів Каракашьяна С.К., Смолія І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особиКабінету Міністрів України Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти; ОСОБА_2; ГО «Молодіжна антикорупційна агенція»
прозобов'язання утриматися від вчинення дій
за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_3;

представника відповідача - Якименко Я.О.;

представники третіх осіб - ОСОБА_5;

ОСОБА_2;

ОСОБА_6

Керуючись статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1.) з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі також - відповідач або КМУ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (далі також - третя особа 1 або Агентство), ОСОБА_2 (далі також - третя особа 2 або ОСОБА_2.), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Громадської організації «Молодіжна антикорупційна агенція» (далі також - третя особа 3 або ГО «Молодіжна антикорупційна агенція»), в якому просить суд:

- зобов'язати Кабінет Міністрів України утриматися від затвердження ОСОБА_2 членом у склад Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на підставі виборів, результати яких викладені у протоколі III Всеукраїнського з'їзду представників органів студентського самоврядування вищих навчальних закладів України від 10 червня 2017 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що незважаючи на вчинення позивачем усіх необхідних дій, щоб її кандидатура на рівних умовах з іншими претендентами була розглянута на відповідних виборах члена в Агентство, під час проведення процедури обрання члена Агентства з числа осіб, які здобувають вищу освіту, не було дотримано належних, справедливих та рівноправних умов для всіх претендентів на це вакантне місце, чим порушено право позивача прийняти участь у процедурі публічного формування суб'єкта владних повноважень шляхом бути обраною членом Агентства з числа осіб, які здобувають вищу освіту.

Відповідач проти позову заперечив, просив суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з відсутністю між сторонами публічно-правового спору.

Представник Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти та ГО «Молодіжна антикорупційна агенція» позов підтримали та просили його задовольнити.

ОСОБА_2 заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Окружний адміністративний суд м. Києва не прийняв заяву позивача про збільшення позовних вимог, яка розцінена судом як заява про зміну предмету позову, оскільки позивачем не дотримано положень статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України щодо неможливості одночасної зміни підстави та предмета адміністративного позову, а також позивачем не обґрунтовано неможливості реалізації такої нової вимоги в загальному порядку.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їхніх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація «Українська асоціація студентів» 16.05.2017 вих.№ 235-17 зверталась до Міністерства освіти і науки України з прохання посприяти проведенню ІІІ Всеукраїнського з'їзду представників органів студентського самоврядування ВНЗ України, який відбудеться 10.06.2017 в м. Києві в Національному авіаційному університеті та допомогти з інформуванням органів студентського самоврядування ВНЗ України, у зв'язку з тим, що на з'їзді будуть обирати представників від студентства у Агентство.

Листом від 30.05.2017 вих.№ 1/9-301 Міністерство освіти і науки України довело до відома керівників ВНЗ щодо проведення ІІІ Всеукраїнського з'їзду представників органів студентського самоврядування ВНЗ України.

Як вбачається з протоколу ІІІ Всеукраїнського з'їзду представників органів студентського самоврядування ВНЗ України від 10.06.2017 за результатами таємного голосування кандидат - ОСОБА_2 набрав найбільшу кількість голосів. При цьому, претензій та скарги щодо ходу голосування були відсутні. З огляду на зазначене, вирішили обрати членом Агентства ОСОБА_2, студента Національного університету «Києво-Могилянська академія».

На підставі зазначеного, 29.06.2017 Кабінету Міністрів України скеровано подання з проханням вивести зі складу Агентства ОСОБА_7 (на підставі раніше внесеного подання про відкликання члена Агентства) та ввести до складу Агентства ОСОБА_2, підписане головою та секретарем ІІІ Всеукраїнського з'їзду представників органів студентського самоврядування ВНЗ України.

Згідно офіційних даних вказане подання на даний час не вирішено, склад Агентства не змінено.

Вважаючи, що під час проведення процедури обрання члена Агентства з числа осіб, які здобувають вищу освіту, не було дотримано належних, справедливих та рівноправних умов для всіх претендентів на це вакантне місце, чим порушене право позивача на участь у процедурі публічного формування суб'єкта владних повноважень - Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої та другої статті 12 Закону України «Про вищу освіту» (далі також - Закон), в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється: Кабінетом Міністрів України; центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки; галузевими державними органами, до сфери управління яких належать вищі навчальні заклади; органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать вищі навчальні заклади; Національною академією наук України та національними галузевими академіями наук; засновниками вищих навчальних закладів; органами громадського самоврядування у сфері вищої освіти і науки; Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти.

Кабінет Міністрів України через систему органів виконавчої влади: забезпечує реалізацію державної політики у сфері вищої освіти; організовує розроблення, затверджує та забезпечує виконання загальнодержавних програм розвитку сфери вищої освіти; забезпечує розроблення і здійснення заходів щодо створення матеріально-технічної бази та інших умов, необхідних для розвитку вищої освіти; видає у межах своїх повноважень нормативно-правові акти з питань вищої освіти; безпосередньо або через уповноважений ним орган здійснює права засновника, передбачені цим та іншими законами України, стосовно вищих навчальних закладів державної форми власності; створює дієві механізми реалізації передбачених цим Законом прав вищих навчальних закладів, наукових, науково-педагогічних і педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах; забезпечує широку участь незалежних експертів і представників громадськості, роботодавців та осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах, у підготовці та прийнятті проектів нормативно-правових актів та інших рішень, що стосуються регулювання взаємодії складових системи вищої освіти та її функціонування в цілому; встановлює особливі умови підготовки фахівців за пріоритетними високотехнологічними напрямами відповідно до державних цільових програм; забезпечує здійснення контролю за дотриманням законодавства про вищу освіту; забезпечує здійснення контролю за дотриманням встановлених цим Законом обмежень при затвердженні складу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти; затверджує склад Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти та у встановлених цим Законом випадках припиняє повноваження членів Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти.

Згідно зі статтею 17 Закону, Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти є постійно діючим колегіальним органом, уповноваженим цим Законом на реалізацію державної політики у сфері забезпечення якості вищої освіти.

Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти є юридичною особою публічного права, яка діє згідно з цим Законом і статутом, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 Закону, Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти складається з двадцяти п'яти членів і формується на таких засадах:

1) два члени делегуються Національною академією наук України та по одному - від кожної національної галузевої академії наук;

2) тринадцять членів обираються з'їздами з числа представників вищих навчальних закладів України державної, комунальної та приватної форми власності, у тому числі дев'ять членів - від державних вищих навчальних закладів, один член - від комунальних вищих навчальних закладів, три члени - від приватних вищих навчальних закладів;

3) три члени обираються спільним представницьким органом всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців;

4) два члени обираються з'їздом представників органів студентського самоврядування вищих навчальних закладів з числа осіб, які здобувають вищу освіту.

Склад Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти затверджується Кабінетом Міністрів України.

Суб'єкт, який обрав (делегував) свого представника до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, має право відкликати його достроково.

Повноваження члена Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти припиняються Кабінетом Міністрів України у разі: закінчення строку, на який його обрано (делеговано); подання ним особистої заяви про складення повноважень; набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього; припинення ним громадянства України; визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим; смерті; виявлення обмежень, визначених частиною другою цієї статті; відкликання суб'єктом, який його обрав (делегував); у випадках, передбачених законом.

До складу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти не може входити особа, яка:

1) за рішенням суду визнана недієздатною або дієздатність якої обмежена;

2) має судимість за вчинення злочину, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку;

3) відповідно до вироку суду позбавлена права обіймати відповідні посади;

4) за рішенням суду була визнана винною у вчиненні корупційного правопорушення протягом року з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили;

5) піддавалася адміністративному стягненню за корупційне правопорушення протягом року з дня набрання відповідним рішенням суду законної сили;

6) підпадає під дію частин третьої та четвертої статті 1 Закону України "Про очищення влади";

7) відомості про яку внесені до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади";

8) є керівником або заступником керівника Національної академії наук України, національної галузевої академії наук, вищого навчального закладу, наукової установи;

9) є засновником приватного вищого навчального закладу.

Голова та заступники голови Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти призначаються на посади і звільняються з посад Кабінетом Міністрів України за поданням Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти та працюють на постійній основі.

Згідно з положеннями пункту 17 статуту Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 244, члени Національного агентства виконують покладені на них функції на підставі укладених з ними цивільно-правових договорів або на громадських засадах у випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, крім його Голови та заступників, які працюють на постійній основі.

Державний нагляд (контроль) за дотриманням вищими навчальними закладами незалежно від форми власності та підпорядкування законодавства у сфері освіти і науки та стандартів освітньої діяльності здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері освіти шляхом здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів (частина перша статті 77 Закону).

З аналізу наведених положень Закону та статуту суд дійшов висновку, що відповідач в даному випадку виконує суто формальну функцію по затвердженню складу Агентства, жодних владних управлінських функцій при цьому ним не здійснюється. Також, між відповідачем та членами Агентства не виникає відносин з проходження публічної служби.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Одночасно, статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Крім того, у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Разом з тим, пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій та предметом якого є рішення, дія чи бездіяльність, що на думку особи порушує його права, свободи або законні інтереси.

Одночасно, суд акцентує увагу, що за змістом наведених норм Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

При цьому, порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Проаналізувавши зміст наведених норм, вивчивши доводи позивача, викладені в адміністративному позові та заслухавши надані у судовому засіданні пояснення сторін та третіх осіб, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем, по-перше, взагалі відсутній публічно-правовий спір у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо проходження публічної служби; по-друге, на даний час відсутнє порушене право або інтерес позивача з боку відповідача, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження прийняття відповідачем рішення про введення до складу Агентства ОСОБА_2, обраного на спірному ІІІ Всеукраїнському з'їзді представників органів студентського самоврядування ВНЗ України, або вчинення будь-яких відповідних дій чи бездіяльності, що також свідчить про відсутність в даному випадку предмету спору; по-третє, позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні такого позову, оскільки дослідження та встановлення правомірності чи протиправності процедури проведення ІІІ Всеукраїнського з'їзду представників органів студентського самоврядування ВНЗ України та його результатів, що фактично покладено в основу адміністративного позову до відповідача, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на те, що відповідач не є, а ні суб'єктом ініціювання такого з'їзду, а ні суб'єктом його проведення, а ні підписантом його результатів, отже, в такому випадку має місце інший суб'єктний склад та інший предмет оскарження.

Відповідно до частини першої, пунктів 2, 3 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про, зокрема, зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій.

Однак, постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, суд приймає у справах, в яких позивач оскаржує протиправну бездіяльність відповідача. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію (дискрецію органу). Постанову про зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій приймається судом, якщо відповідач вчиняє протиправні дії, які порушують права та інтереси позивача.

Враховуючи, що позивачем не наведено, а судом у ході судового розгляду справи не встановлено допущення відповідачем протиправних дій чи бездіяльності відносно позивача, у суду відсутні повноваження для задоволення заявлених позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується, зокрема, принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач належним чином виконав обов'язок щодо доказування, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, своєї правової позиції.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанову складено в повному обсязі 09.11.2017.

Головуючий суддя П.О. Григорович

Судді С.К. Каракашьян

І.В. Смолій