Справа № 826/26385/15
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 січня 2018 року 16:49 № 826/26385/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі Мині І.І., за участю позивача, представника відповідачів ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві

Головного управління Національної поліції в місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою (відповідно до уточнень позовних вимог) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Головного управління Національної поліції в місті Києві, в якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 05 листопада 2015 року № 991 о/с в частині звільнення ОСОБА_2, молодшого сержанта міліції, з органів внутрішніх справ на підставі пункту 63 «з» Положення про проходження рядовим та навчальницьким складом органів внутрішніх справ;

поновити ОСОБА_2 на посаді відповідній до займаної - міліціонера відділення № 1, взводу № 2, роти № 5 полку конвойної служби міліції Головного управління МВС України в м. Києві з 07 листопада 2015 року;

стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по день поновлення на роботі;

зобов'язати Головного управління Національної поліції в м. Києві внести виправлення до трудової книжки ОСОБА_2 щодо її звільнення;

допустити до негайного виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді відповідній до займаної - міліціонера відділення №1, взводу №2, роти №5 полку конвойної служби міліції Головного управління з 07 листопада 2015 року та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваного рішення, оскільки спірний наказ прийнято всупереч чинного трудового законодавства, зокрема, порушено ст.ст. 49 - 2, 184 Кодексу законів про працю України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 з 22 липня 2014 року була прийнята на службу в органи внутрішніх справ на посаду міліціонера 1 відділення, 1 взводу, 1 роти Полку конвойної служби міліції Головного управління.

Наказом начальника ГУ МВС України в м. Києві № 991 о/с від 05.11.2015 року, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», позивача звільнено з 06.11.2015 року з посади міліціонера відділення №1 взводу №2 роти №5 (з охорони відділення психіатричної експертизи) полку конвойної служби міліції Головного управління, у запас Збройних Сил за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів).

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі по тексту - Положення про проходження служби), визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та його територіальні підрозділи, та створено новий орган - Головне управління Національної поліції в Київській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1388 "Про організаційно штатні питання" вирішено вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств згідно з відповідним переліком змін у штатах, у тому числі скорочуються всі посади у Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області.

Таким чином, у межах спірних правовідносин встановлено скорочення штатів у зв'язку із ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Пунктами 8, 9, 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З наведених норм Закону України "Про Національну поліцію" слідує, що з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; тобто, передбачено особливий порядок попередження про звільнення, відмінний від того, що встановлений Кодексом законів про працю України.

При цьому, Закон України "Про Національну поліцію" прямо передбачив право вказаних вище осіб, попереджених про можливе майбутнє вивільнення, бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції; звільненню підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIІI був опублікований 06 серпня 2015 року в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчився 06 листопада 2015 року.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачами не надано доказів, які б підтверджували, що позивач відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема, через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

На думку відповідачів, позивач мав подати рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, однак суд зауважує, що Закон України "Про Національну поліцію" не встановлює обов'язку працівників міліції подавати будь-які рапорти та не передбачає вчинення будь-яких інших дій.

Таким чином, суд вважає, що відсутність відмови від проходження служби в поліції є достатньою підставою вважати, що позивач висловив бажання проходити службу в поліції.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що позивачу пропонувались будь-які посади в новостворених органах поліції та що він не може бути прийнятий на службу до поліції, зокрема, через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Наведене вказує, що відповідачі не довели відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, та, відповідно, наявності підстав для звільнення на підставі підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби.

Враховуючи викладене, суд вважає звільнення позивача незаконним та приходить до висновку про скасування наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 05 листопада 2015 року № 991 о/с в частині звільнення ОСОБА_2, молодшого сержанта міліції, з органів внутрішніх справ на підставі пункту 63 «з» Положення про проходження рядовим та навчальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів), і про задоволення позовних вимог у цій частині.

В частині позовних вимог про поновлення позивача в органах внутрішніх справ на рівнозначній посаді та зобов'язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на наступне.

Як визначає пункт 24 Положення про проходження служби, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Таким чином, позивач має бути поновлений на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Вище встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області.

Проте, на час розгляду вирішення справи запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві відсутній, що є підставою для поновлення позивача на попередній посаді.

Визначаючи розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд керується наступним.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

У справі міститься копія довідки про заробітну плату позивача, яка містить відомості про загальну суму нарахованої заробітної плати за період з листопада 2014 року по жовтень 2015року.

Разом з тим, у вказаній довідці не визначено середньомісячної заробітної плати та кількості фактично відпрацьованих позивачем днів, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахований з урахуванням загальної кількості робочих днів у вересні (22) та жовтні (23) 2015 року.

В пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, з урахуванням того, що середньоденний заробіток позивача, обрахований відповідно до вищезазначеної довідки становить 157,31грн., кількість днів вимушеного прогулу станом на 22.01.2018 становить 556 робочих днів, а спір розглядався більше одного року не з вини позивача, у зв'язку з чим сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу становить: 157,31 грн. * 556 робочих днів = 87464 грн. 36 коп. (вісімдесят сім тисяч чотириста шістдесят чотири гривні 36 копійок).

При цьому стягнення має відбуватися не з Головного управління Національної поліції у місті Києві, як заявлено в позові, а з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, оскільки саме з даної юридичної особи позивача було звільнено, а доказів ліквідації даного суб'єкта владних повноважень та неможливості виконання у зв'язку з цим судового рішення суду не надано.

Відповідно до п. п. 2, 3 частини 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати за один місять допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління МВС України в місті Києві від 05.11.2015р. №991 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з посади міліціонера відділення № 1 взводу №2 роти №5 полку конвойної служби міліції Головного управління МВС України в місті Києві.

3. Поновити ОСОБА_2 на посаді міліціонера відділення № 1 взводу №2 роти №5 полку конвойної служби міліції Головного управління МВС України в місті Києві.

4. Стягнути з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_2 87464 грн. 36 коп. (вісімдесят сім тисяч чотириста шістдесят чотири гривні 36 копійок) заробітної плати за час вимушеного прогулу за час з 05.11.2015р. по 22.01.2018р. без урахування обов'язкових податків та зборів.

5. Зобов'язати Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію».

6. Допустити до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді міліціонера відділення № 1 взводу №2 роти №5 полку конвойної служби міліції Головного управління МВС України в місті Києві.

7. Допустити до негайного виконання постанову суду в частині стягнення 3539,47 грн.

8. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя С.К. Каракашьян