Справа № 335/8593/17(2-а/335/401/2017)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2018 року справа № 335/8593/17(2-а/335/401/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Чабаненко С.В. Чумака С.Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 вересня 2017 року у справі №335/8593/17 (головуючий 1-ї інстанції Геєць Ю.В.) за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 20.07.2017 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії з урахуванням положень ч.1 ст.29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч.1 ст.29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 21,5%, починаючи з 01.01.2017 року.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду м.Запоріжжя щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням положень ч.1 ст.29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя перерахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст.29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію на 21,5 %, починаючи з 01.07.2017 року.

Позовні вимоги заявлені за період з 01.01.2017 року по 23.01.2017 року залишено без розгляду.

Також, судом вирішено питання розподілу судових витрат, а саме стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Постанова Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 вересня 2017 року прийнята у порядку скороченого провадження за результатом розгляду справи, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 року), а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути зазначену справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя та до 2015 року отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Після призначення вказаної пенсії ОСОБА_1 продовжував працювати та з його заробітної плати сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

30.09.2015 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте, йому було відмовлено у призначенні такої пенсії.

Вказану відмову ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2015 року у справі 335/11178/15-а зобов'язано управління ПФУ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за 3 календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, та виплатити позивачеві недоотриману суму пенсії у вигляді різниці між фактично отриманою з 30.09.2015 року та перерахованою пенсією (а.с.9-10).

22.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії за віком з урахуванням положень ст.29 Закону №1058 за більш пізній вихід на пенсію (а.с.7).

Відповідач листом від 06.07.2017 року №195/К-9 повідомив позивача про відсутність підстав на підвищення пенсії, яке передбачене статтею 29 Закону №1058, оскільки до призначення пенсії за віком він отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.8).

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що закон пов'язує набуття особою права на підвищення розміру пенсії відповідно до частини 1 статті 29 Закону України №1058-IV саме з моментом більш пізнього виходу на пенсію за віком. Тому у позивача наявне таке право, оскільки пенсія за віком відповідно до ЗУ №1058 йому була призначена в 63 роки.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як зазначалось вище, позивач до 2015 року отримував пенсію у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На момент призначення позивачу вказаної пенсії, він не мав права на жодний інший вид пенсійного забезпечення.

Після призначення пенсії позивач продовжував працювати та з його заробітної плати сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

22.06.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком з урахуванням положень частини першої статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію.

У зв'язку із переходом на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та поданої заяви, до розрахунку пенсії позивача взято показник середньої заробітної плати за 2007 рік (1197,91 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що при призначенні позивачу пенсії за вислугу років, показник середньої заробітної плати по галузях економіки не застосовувався, що підтверджено наведеною вище постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2015 року у справі №335/11178/15-а.

Реалізація права позивача на пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» проводилась вперше, що вже встановлено постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2015 року у справі № 335/11178/15-а.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для нього передбачений пенсійний вік - 60 років.

Із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернувся вперше після досягнення 63 річного віку, а саме у вересні 2015 року, та саме з цього періоду він отримує пенсію за віком. Тобто позивачеві було призначено пенсію за віком на 43 місяці пізніше настання пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

- на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

- на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що зазначене підвищенням розміру пенсії за віком призначається у випадку набуття права не на будь-яку пенсію, а набуття права саме на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при цьому особа, яка набула такого права виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку. Таким чином, вказана норма закону не ставить в залежність підвищення розміру пенсії за віком від того, чи скористувалась особа правом на інший вид пенсії та чи призначалась особі раніше будь-яка інша пенсія (за вислугу років, по втраті годувальника, по інвалідності, тощо).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач на час призначення йому пенсії за віком (в даному випадку з більш пізнього віку) вже отримував пенсію за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. При цьому пенсія за даною нормою тлумачиться як щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом (тобто Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

У розумінні наведеної норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач пенсіонером саме за цим Законом не був, та набувши встановленого ним пенсійного віку та маючи при цьому більш ніж достатнього страхового стажу, отримав право на первинне призначення пенсії за віком в такому ж порядку, як і інші громадяни України, що звернулись за призначенням пенсії у 2015 році, з усіма правами, доплатами та збільшенням, які передбачені при призначенні пенсії за віком на загальних підставах.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції вірно зроблений висновок, що позивач має право на підвищення розміру пенсії за віком відповідно до положень статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з чим погоджується колегія суддів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність дій щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу з урахуванням положень частини першої статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Постанова суду першої інстанції про залишення частини позовних вимог без розгляду, сторонами не оскаржується, а тому рішення суду в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваної постанови) окремим документом викладається ухвала про залишення вимог без розгляду, оскільки таке рішення може бути оскаржено сторонами окремо та в інші строки, ніж постанова суду.

Вказане процесуальне порушення не впливає на вирішення справи по суті, а тому не є підставою для його скасування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 вересня 2017 року у справі №335/8593/17 залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 вересня 2017 року у справі №335/8593/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак