Справа № 826/13012/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

19 січня 2018 року м. Київ№ 826/13012/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., при секретарі судового засідання Морозовій Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Роскосметика»
доФонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправною бездіяльність та стягнення з відповідача коштів

за участю:

представників позивача - Блюдаєва В.В., Бєлобородова А.А.;

представника відповідача - Шевченко Ю.А.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» (далі також - позивач або ТОВ «Роскосметика») з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - відповідач або Фонд), в якому просило:

1. Визнати бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк» щодо неперахування грошових коштів у розмірі 41 029,74 Євро та 4 165,00 доларів США з розрахункового рахунку ТОВ «Роскосметика» в ПАТ «Енергобанк» на його рахунок в ПАТ «Промінвестбанк» протиправною.

2. Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму в розмірі 41 029,74 Євро та 4 165,00 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день платежу в якості відшкодування шкоди, завданої ТОВ «Роскосметика» бездіяльністю Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк».

Представником відповідача було заявлено клопотання про застосування до заявленого позивачем адміністративного позову строку позовної давності та залишення його без розгляду, оскільки ще в березні 2015 року позивач дізнався про повернення його розрахункових документів без виконання з вини неплатоспроможного банку, а до суду він звернувся лише у серпні 2016 року, тобто з пропущенням строку звернення до суду.

У свою чергу, представником позивача було подано клопотання про поновлення процесуальних строків, в якому він зазначив, що погоджується з тим, що перебіг строку на звернення до суду для позивача починається з моменту, коли він отримав відповідь Уповноваженої особи відповідача № 3630/5 від 13.11.2015. Однак, просить суд врахувати той факт, що він 01.02.2016 помилково звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з Фонду коштів (цивільна справа № 761/4484/16-ц) та вже після отримання ухвали апеляційного суду м. Києва від 15.06.2016 одразу звернувся з позовом про стягнення коштів до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Дослідивши та надавши оцінку вищезазначеним клопотанням сторін, в сукупності з наявними у матеріалах справи письмовими доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

При вирішення клопотання відповідача про застосування до заявленого позивачем адміністративного позову строку позовної давності та залишення його без розгляду, з метою недопущення порушення права позивача на звернення до суду, забезпечення права на допуск до судового захисту та належний судовий захист, враховуючи практику Європейського суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини», у судовому засіданні досліджувалось також питання щодо наявності підстав для визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду, оскільки таке порушувалось й самим позивачем.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна норма щодо строку звернення до суду імплементована законодавцем в нову редакцію Кодексу адміністративного судочинства України, яка набула чинності з 15.12.2017.

Таким чином, строк у шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім цього, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем в адміністративному позову, у січні 2015 року ним до ПАТ «Енергобанк» подавалися платіжні доручення № 39 від 08.01.2015 на суму 32 709,49 Євро, № 49 від 14.01.2015 на суму 8 320,25 Євро та №5 від 15.01.2015 на суму 4 165,00 дола рів США.

Дізнавшись, що вказані вище кошти були списані з рахунків, однак відсутнє підтвердження про їх перерахування за призначенням, позивач звернувся до ПАТ «Енергобанк» зі заявою від 29.01.2015 № 29/1-20/5, зокрема, про підтвердження виконання вказаних платіжних доручень та можливі строки здійснення переказу коштів.

Листом від 30.01.2015 № 126/22.2 ПАТ «Енергобанк» повідомив позивача про те, що вживає усіх необхідних заходів для повернення/перерахування коштів в найкоротші строки.

Також, позивач звертався до ПАТ «Енергобанк» із заявою від 06.02.2015 № 06/02-2015 про можливість використання наявних на його розрахункових рахунках № 601/980 та № 601/978 коштів шляхом проведення відповідних розрахунків або перерахування їх на розрахункові рахунки, відкриті позивачем у ПАТ «Промінвестбанк».

Листом від 11.03.2015 № 84-37.1/02 ПАТ «Енергобанк» повідомив позивача, що у зв'язку з запровадженням з 13.02.2015 тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду Банк повертає без виконання розрахункові документи, що не сплачені в строк з вини неплатоспроможного банку.

27 березня 2015 року позивач звернувся з заявою (вих. № 27/03-2015) до Уповноваженої особи Фонду, в якій зазначив, що станом на 24.02.2015 Банк повернув кошти за вищезазначеними платіжними доручення на розрахунковий рахунок позивача, при цьому не надав відповіді на заяву від 06.02.2015 № 06/02-2015, у зв'язку з чим, враховуючи положення частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», просив вирішити питання щодо перерахування грошових коштів з його розрахункових рахунків у Банку № 601/980 у розмірі 201 241,96 грн. та № 601/978 у розмірі 43 135,76 Євро та № 601/840 у розмірі 4 165,00 доларів США на його розрахункові рахунки в ПАТ «Промінвесгбанк» (відповідно № 50967 та № 0965, № 0966).

Згідно з доводами позивача не отримавши відповіді на вказану заяву від 27.03.2015 № 27/03-2015 він повторно звернувся до Уповноваженої особи Фонду з заявою від 02.11.2015 № 02-1/11-2015, в якій зазначив, що ігнорування заяви від 27.03.2015 № 27/03-2015 та нездійснення переказу грошових коштів на розрахункові рахунки в ПАТ «Промінвесгбанк» є порушенням прав позивача, у зв'язку з чим запропонував здійснити позачергове погашення його грошових вимог у розмірі 1 307 013,52 грн.

Листом від 13.11.2015 № 3630/5 Уповноважена особа Фонду повідомила, що з дня початку процедури виведення Фондом Банку з ринку (13.02.2015р.) на рахунки позивача не надходили грошові кошти, які б Банк мав можливість перерахувати за призначенням. Таким чином, задоволення вимог ТОВ «Роскосметика» буде здійснюватися відповідно до вимог частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з листом Уповноваженої особи Фонду від 13.01.2016 № 74/28.6 позивача визнано кредитором ПАТ «Енергобанк» та включено до 7 черги на суму 1 327 346,32 грн.

Виходячи з наведеного в сукупності вбачається, що фактично про оскаржувану бездіяльність відповідача позивач міг дізнатися ще у березні 2015 року, при цьому документально підтверджено, що він дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів у листопаді 2015 року з моменту отримання відповіді Уповноваженої особи Фонду № 3630/5 від 13.11.2015, про що він сам не заперечує.

Однак, з даним з адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 22.08.2016

(про що свідчить дата на штемпелі вхідної кореспонденції на першому аркуші адміністративного позову), тобто більш ніж через дев'ять місяців, а відтак, із порушенням шестимісячного строку на звернення до суду, визначеного частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що підставою пропущення ним строку звернення до адміністративного суду стало помилкове звернення ним з позовом до Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з Фонду коштів (цивільна справа № 761/4484/16-ц), як на підставу для поновлення процесуального строку, оскільки, по-перше, у зазначеній справі позивачем не оскаржувалась протиправна бездіяльність; по-друге, позивачу ухвалою суду від 11.07.2016 було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Фонду про стягнення коштів у розмірі 41 029,74 Євро та 4 165,00 доларів США в якості відшкодування шкоди (№ 826/10308/16), яка позивачем не оскаржувалась та в межах якої також не заявлялась вимога щодо бездіяльності відповідача.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в адміністративному позові, який є предметом дослідження у даній справі, позивач врахувавши положення Кодексу адміністративного судочинства України та встановлені наведеними судовими рішеннями обставини, за для штучного продовження строку звернення до адміністративного суду, заявив нову основну вимогу щодо бездіяльності та похідну щодо стягнення коштів в якості відшкодування шкоди, що свідчить про маніпулюванням правом з боку позивача.

За результатом системного аналізу вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів, які б надавали суду підстави обчислювати строк звернення до суду від іншої дати ніж зазначена судом вище та визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки поважними визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами дій.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду у зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Роскосметика» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складено 22.01.2018 року.

Суддя П.О. Григорович