Справа № 495/3711/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 р.м.ОдесаСправа № 495/3711/17

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Мишко В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дочки, про зобов'язання призначити та виплатити допомогу при народженні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради, в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні допомоги при народженні дочки ОСОБА_3;

- зобов'язати відповідача призначити та виплатити допомогу при народженні дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою від 07 липня 2017 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області задовольнив адміністративний позов в повному обсязі:

- визнав протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про відмову в призначенні позивачу допомоги при народженні доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язав Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області призначити та виплатити громадянці України - позивачу одноразову допомогу при народженні доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з постановою суду управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду з цим позовом.

Також апелянт зазначає, що заява про призначення допомоги при народженні дитини подана з пропуском строку встановленого ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до якої, Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

ОСОБА_2 надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що 27.04.2012 року між позивачем - ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що зроблено відповідний актовий запис за № 176, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії І-АП № 135719 від 27.04.2012 року.

Також суд першої інстанції встановив, що від сумісного шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася донька - ОСОБА_3, в м. Керч Автономної Республіки Крим, територія якого є тимчасово окупованою.

Суд першої інстанції встановив, що факт народження дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, підтверджений виданим 17.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим свідоцтвом про народження серії І-АП № 331715, актовий запис за № 689.

Встановив суд першої інстанції також і те, що позивач, на підставі ст. ст. 1, 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» 12 квітня 2016 року звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 У задоволенні цієї заяви позивачу було відмовлено, у зв'язку з тим, що від народження дитини минуло більше 12 місяців (тобто пройшов строк протягом якого позивач мав право на звернення для отримання вищезазначеної державної соціальної допомоги).

ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджено довідкою № 5111/1608 від 05.04.2016 року.

Раніше ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджено довідкою від 28.09.2015 року № .

Відповідно до вище зазначених довідок ОСОБА_2 раніше проживала за адресою: АДРЕСА_3

Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія АР Крим є тимчасово окупованою.

Суд першої інстанції зазначив, що за твердженням позивача, до теперішнього часу вона не могла звернутися до органів соціального захисту населення для призначення допомоги при народженні доньки ОСОБА_3, у зв'язку із такими обставинами:

- до 08.03.2016 року позивач разом із сім'єю проживала на окупованій території України і не могла її залишити в зв'язку з труднощами транспортування дитини грудного віку, а в подальшому від'їздом чоловіка за кордон;

- настання чергової вагітності та важкий анамнез попередніх вагітностей, загроза переривання вагітності, як результат рекомендації лікаря про спокій;

- проживання та догляд з матір'ю-інвалідом II групи;

- після переселення з окупованої території України позивач займалася встановленням факту народження доньки ОСОБА_3 в судовому порядку, для чого звернулася в усній формі у відділ державної реєстрації актів цивільного стану для отримання дійсного свідоцтва про народження доньки ОСОБА_3, на що 26.03.2016 року позивачу було отримано відмову в отриманні свідоцтва.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2016 року заяву ОСОБА_2 за участю заінтересованої особи - Відділу РАЦС по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України задоволено. Встановлений факт народження дитини жіночої статі, а саме ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянки України, місце народження - місто Керч, Автономна Республіка Крим; мати - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, уродженка м. Керч, Автономна Республіка Крим, місце реєстрації: Автономна АДРЕСА_1; батько - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин України, уродженець м. Керч, Автономна Республіка Крим, місце реєстрації: АДРЕСА_2.

За рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану було видано 01.04.2016 року свідоцтво про народження ОСОБА_3, серії НОМЕР_1 про що 01.04.2016 року внесений відповідний актовий запис № 2.

16.05.2016 року ОСОБА_2 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради (далі по тексту - відповідач) про поновлення строків звернення із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради про поновлення строків звернення із заявою про призначення допомоги при народженні дитини - задоволений частково:

- визнані поважними причини пропуску ОСОБА_2 термінів подачі заяви з усіма необхідними документами до Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради для призначення і виплати допомоги при народженні доньки - ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6

- поновлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, строк для звернення до Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради із заявою про отримання одноразової державної допомоги при народження доньки ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6

- в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що 04.11.2016 року Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області винесло рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 у призначенні та виплаті одноразової допомоги при народженні дочки.

Також суд першої інстанції встановив, що 24.11.2016 року Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області звернулось до суду із заявою про роз'яснення постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2016 року по справі № 495/3742/16-а.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2016 року роз'яснено резолютивну частину постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2016 року по справі № 495/3742/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради про поновлення строків звернення із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, яким визнано поважними причини пропуску ОСОБА_2 термінів подачі заяви з усіма необхідними документами до Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради для призначення і виплати допомоги при народженні доньки - ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8, та поновлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, строк для звернення до Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради із заявою про отримання одноразової державної допомоги при народження доньки - ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7

Суд першої інстанції встановив, що 07.04.2017 року Управління праці та соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради направило на адресу ОСОБА_2 лист, згідно якого повідомило, що управління не має законних підстав для призначення та виплати допомоги на народження дитини.

Посилаючись на приписи ч. 1 ст. 1, ст. ст. 10, 11, 21, 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», п.п. 10, 11, 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751, ст. 19, ст. 46 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 5, ч.ч. 2, 3 ст. 9, ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованої території України», суд першої інстанції зазначив, що затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст.19, ч. 1 ст.68 Конституції України, вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Суд першої інстанції зауважив, що відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Права дитини на забезпечення державою належного її утримання також гарантуються ст. 52 Конституції України, а тому в даному випадку позовні вимоги є формою реалізації конституційного права громадянина на соціальний захист.

Також суд першої інстанції зазначив, що правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання допомоги при народженні дитини засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Згідно із ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що звернення позивача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини з порушенням встановленого законом 12-місячного строку було обумовлене об'єктивною неможливістю дотримання такого строку внаслідок народження дитини на тимчасово окупованій території України, на якій не діяли органи державної влади України, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, шляхом:

- визнання протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради про відмову в призначенні позивачу допомоги при народженні дитини;

- зобов'язання призначити та виплатити громадянці ОСОБА_2 одноразову допомогу при народженні дочки - ОСОБА_3 яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору в цій справі є оскарження рішення Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про відмову в призначенні позивачу допомоги при народженні доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та вимога про зобов'язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову допомогу при народженні доньки.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно із ст.ст. 10, 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини надається одному із батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини. Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків, з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12-ти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до п.п. 10, 11, 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, подається копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу). Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Апеляційний суд встановив, що факт народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, встановлений рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2016 року, про зазначено в постанові Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 495/3742-16-а від 23.09.2016 року, яке набрало законної сили 04.10.2016 року (а.с. 4-9).

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради про поновлення строків звернення із заявою про призначення допомоги при народженні дитини - задоволений частково:

- визнані поважними причини пропуску ОСОБА_2 термінів подачі заяви з усіма необхідними документами до Управління праці та соціального захисту населення Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради для призначення і виплати допомоги при народженні доньки - ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6

- поновлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, строк для звернення до управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської міської ради із заявою про отримання одноразової державної допомоги при народження доньки ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6

Таким чином, факт поважності причин пропуску строку звернення із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, та поновлення цього строку встановлений судовим рішення, яке набрало законної сили, та доказуванню не підлягає.

Апеляційний суд зазначає, що Закон України «Про допомогу сім'ям з дітьми» не містить положень щодо відновлення строків звернення із заявою про призначення допомоги при народження дитини, які обмежені 12 місяцями з дня народження.

Проте Закон України «Про допомогу сім'ям з дітьми» був прийнятий у 1992 році, до подій пов'язаних з тимчасовою окупацією АР Крим, саме з якими пов'язані причин пропуску строку подання позивачем заяви про призначення допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що права дитини на забезпечення державою належного її утримання також гарантуються ст. 52 Конституції України, а тому в даному випадку позовні вимоги є формою реалізації конституційного права громадянина на соціальний захист.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання допомоги при народженні дитини засновані на принципі юридичної визначеності, який не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Згідно із ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

Доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються лише на пропуску позивачем строку подання заяви про призначення допомоги при народження дитини, не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19, ст. 52, ст. 64 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-72, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець