Справа № 235/6687/17
Суддя: Хмельова С. М.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/235/57/18
Справа № 235/6687/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними та дискримінаційними дій щодо припинення виплати пенсії за віком та зобовязання вчинити певні дії, третя особа Управління соціального захисту населення Покровської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними та дискримінаційними дій щодо припинення виплати пенсії за віком та зобовязання вчинити певні дії, третя особа Управління соціального захисту населення Покровської міської ради. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що отримує пенсію за віком у Красноармійському об'єднаному Управлінні Пенсійного ОСОБА_2 України Донецької області з листопада 2014р. (пенсійне посвідчення № видано 25.09.2008 р. серія ААБ №988590). Пенсія за віком є основним та єдиним джерелом існування позивача.

На підставі реєстрації як внутрішньо-переміщена особа перебуває на обліку в УСЗН Покровської міської ради з 24.11.2014р. З квітні 2017 року позивачу перестала нараховуватися та перераховуватися пенсія.

Згідно відповіді на адвокатській запит від 14.11.2017р. № 34195/02/21 начальник Красноармійського об'єднаного управління пенсійного ОСОБА_2 Аржавітіна повідомила про те, що «Відповідно до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, та на підставі інформації про осіб, тривалий час відсутніх за місцем фактичного проживання отриманої від Держприкордонслужби, ОСОБА_3 було тимчасово припинено виплату пенсії з квітня 2017р. Поновлення виплати пенсій… виключно, за умови подання особистої заяви на поновлення пенсійної виплати...».Також на адвокатській запит листом від 20.10.2017р. №01-02/427 за підписом начальника Управління соціального захисту населення Покровської міської ради надійшла інформація про те, що « ... після проведення засідання комісії «з розгляду питань призначення (відновлення) соц. виплат внутрішньо-переміщеним особам за місцем їх проживання» розпорядженням начальника управління №4961 від 01.09.2017р. було скасовано довідку ВПО громадянину ОСОБА_3 Також на засіданні комісії від 14.09.2017р. було розглянуте питання про відмову в призначенні соціальних виплат».

До відповіді також були надані

1. Не завірена ксерокопія Рішення № 4961 від 01.09.2017р. про скасування довідки № НОМЕР_1 від 24.11.2014р.; внесення цієї інформації до єдиної інформаційної бази; повідомлення про це рішення ОСОБА_3

2. Витяг з протоколу №36 від 14.09.2017р засідання комісії з розгляду питань призначення (відмовлення) соціальних виплат ВПО згідно якого комісія вирішила «відмовити в призначенні (відновленні) соціальних виплат згідно постанови КМУ від 08.06.2016р № 365 ОСОБА_3 ».

При цьому, в витягу як на підставу прийнятого рішення є посилання на акт

за №3/8655 вид 28.08.17р. (сам акт за №3/8655 вид 28.08.17р. до відповіді не наданий, але як можливо здогадатися з Рішення про скасування довідки акт був складений за наслідками здійснення перевірки фактичного місця проживання позивача).

11.10.2017р. позивачем була отримана нова довідка про взяття на облік ВПО за №.

Вважає, що дії відповідачів щодо невиплати пенсії з квітня 2017р. є цілком протиправними і повинні бути визнані такими судом. Позивач належить до категорії внутрішньо переміщених осіб, як особа, що перемістилася з тимчасово окупованої території, де проживала з метою уникнення негативних наслідків тимчасової окупації. Відповідно до ч. З ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» громадяни пенсійного віку, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Постановою КМУ від 5 листопада 2014 р. № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За вимогами ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії припиняється виключно за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду, на що посилається й сам відповідач.

Проте, в своєму листі на адвокатській запит відповідач не послався на відповідне рішення суду або рішення Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення пенсії позивачу, оскільки він такого рішення не приймав взагалі.

Ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" містить виключні підстави припинення виплати пенсії, а такої підстави для припинення виплати пенсії як тимчасове залишення особою місця свого проживання чи скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, Законом не передбачено.

Таким чином, посилання відповідача на Постанову КМУ від 08.06.2016р та на наявність інформації про осіб, тривалий час відсутніх за місцем фактичного проживання отриманої від Держприкордонслужби, як на підставу припинення виплати пенсії позивачу не є відповідним рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, призупинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року на порушення вимог ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у зв'язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи через його відсутність за фактичним місцем проживання/перебування, за відсутності законодавчо встановлених підстав та без прийняття відповідного рішення комісії, є грубим порушенням права позивача на соціальний захист, пенсійне забезпечення та свободу пересування на території України, що гарантуються Конституцією України, закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї.

Виходячи з вищенаведеного, слід прийти до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача.Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.При цьому п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, виконуються негайно.

Позивач просить суд визнати протиправними та дискримінаційними дії Красноармійського об'єднаного Управління Пенсійного ОСОБА_2 України Донецької області щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1. Зобов'язати Красноармійське об'єднане Управління Пенсійного ОСОБА_2 України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 квітня 2017 року.Стягнути судовий збір.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач Красноармійське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області у відзиві проти позову зазначив, що заперечує проти заявлених вимог позивача до Управління з наступних підстав.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.10.2017 року № позивача було взято на облік як внутрішньо переміщену особу з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та перебуває за адресою: м. Покровськ, м-н Сонячний, 29/42.

Реалізація права на отримання пенсійних виплат повязана з фактом реєстрації пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, окрім випадків, передбачених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Ст. 12 цього Закону зазначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Виплату пенсії позивачу було тимчасово припинено з квітня 2017, оскільки за результатами синхронізації баз управління (АСОПД) та бази УСЗН (база переміщених осіб з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, затвердженого ПКМУ від 01.10.2014 № 509) відсутня можливість поновити виплату пенсій, та на підставі інформації про осіб, тривалий час відсутніх за місцем фактичного проживання отриманої від Держприкордонслужби, довідка внутрішньо переміщеної особи була скасована розпорядженням.

Поновлення виплати пенсії здійснюється відповідно до Порядку призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365, виключно, за умови подання особистої заяви на поновлення пенсії.

У ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зазначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, в інших випадках, передбачених законом.

Відповідач вважає, що ним правомірно було припинено виплату пенсії позивачу.

Відповідач просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Красноармійського обєднаного управління ПФУ Донецької області в повному обсязі.

Третя особа Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області не визнало позовні вимоги викладені в позовній заяві з наступних підстав: ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради, з першою заявою для отримання довідки про взяття на облік ВПО від 24.11.2014 року за № НОМЕР_1. Але згідно протоколу № 15 від 06.04.2017, та протоколу № 36 від 14.09.2017 року відмовити в призначенні соціальних виплат згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» внутрішньо переміщеним особам на підставі акта соціальних інспекторів (не підтверджено факт проживання за вказаною адресою у заяві) п.7 для призначення соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, та п. 9-9.1 під час обстеження матеріально - побутових умов сімї представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення інформує внутрішньо переміщених осіб про їх обовязок у десятиденний строк письмово повідомляти про зміну фактичного місця проживання/перебування. У разі відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення робить відповідний запит в акті обстеження матеріально - побутових умов сімї та надає внутрішньо переміщеній особі письмове повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з дати складення акта обстеження матеріально-побутових умов сімї зявитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації. Але на момент перевірки державним соціальним інспектором управління соціального захисту населення ОСОБА_1 був відсутній за вказаною адресою (м. Покровськ, м-н Сонячний, 29/42), але до управління соціального захисту населення не зявився у зазначений період. В звязку з чим йому було відмовлено в призначенні соціальних виплат.

11.10.2017 року ОСОБА_1 була отримана нова довідка про взяття на облік ВПО за № НОМЕР_2, згідно протоколу № 42 від 26.10.2017 року-призначити соціальні виплати через шість місяців після прийняття рішення про відмову (припинення) в призначенні (відмовленні) соціальних виплат згідно Подання Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до частини 5, статті 119 Бюджетного кодексу України, нецільове використання бюджетних коштів, тобто витрачання їх на цілі, що не відповідають виділеним бюджетним асигнуванням чи кошторису, має наслідки притягнення відповідальних посадових осіб до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності у порядку визначеному законами України.

На підставі викладеного в запереченнях, третя особа просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» 15 грудня 2017 року почала діяти нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно п. 10 ст.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 1 ст. 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України,за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг відноситься до справ незначної складності і підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою суду від 14.12.2017 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України (в редакції Закону України від 3.10.2017р.) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

ОСОБА_1 є пенсіонером відповідно до посвідчення № НОМЕР_3, за віком, довічно (а.с.8).

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року на підставі не підтвердження його місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058-VI) або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини суд звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність або відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду, тощо.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів,на території яких здійснювалася антитерористична операція. Населений пункт, в якому зареєстрований позивач є м. Донецьк.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлені обмеження права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання фізичної особи це житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частина шоста статті 29 ЦК України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не можна пов'язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користування правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як свідчить аналіз практики Європейського суду, у контексті Європейської конвенції до майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також і право на пенсію (справа „Мюллер проти Австрії").

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суд при розгляді цієї справи враховує практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, як Законом України «Про запобігання та протидії дискримінації в Україні», так і практикою ЄСПЛ встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

У статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, в діях відповідача вбачаються ознаки дискримінації по відношенню до позивача, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Позивач не був повідомлений про припинення виплати пенсії, відповідне рішення управлінням не приймалось, а дізнався про порушення його прав і про підставу такого порушення після особистого звернення до відповідача, та в межах строку звернувся до суду.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обовязку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, не виплачуючи позивачу пенсію з квітня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними дій та зобовязання поновити нарахування та виплату пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 640 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Відповідно до статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, в тому числі, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 19, 44,77, 139, 241 - 246, 371 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, АДРЕСА_1) до Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, адреса: 85302, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Центральна, 154) про визнання протиправними та дискримінаційними дій щодо припинення виплати пенсії за віком та зобовязання вчинити певні дії, третя особа Управління соціального захисту населення Покровської міської ради (, Донецька область, м. Покровськ, вулиця Поштова, 22), задовольнити.

Визнати протиправними дії Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобовязати Красноармійське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, нарахування та виплату пенсії з 1 квітня 2017 року, виплатити виниклу заборгованість за весь час припинення виплати пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, , на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми пенсії за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Повне судове рішення складено 6 лютого 2018 року.

Суддя