Справа № 201/15341/17
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/201/17/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

12.10.2017р. представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (діє за довіреністю від 07.02.2017р. - а.с. № 15) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії (а.с. № 3-5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 05.12.2017р. було відкрито скорочене провадження у адміністративній справі №201/15341/17 (а.с. № 24).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві посилався на те, що до серпня 1997р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., проживав в АДРЕСА_1, отримував пенсію за вислугу років, як працівник МВС, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсії припинено. В лютому 2010р. ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії. Листом Пенсійного фонду України № 6360/Г- 11 від 02.03.2010р. повідомлено, що реалізація рішення Конституційного Суду України № 25-рп-2009 від 07.10.2009р. потребує прийняття спеціального Закону, в якому буде передбачено умови, норми і механізм виплати пенсій громадянам, що проживають за кордоном. До наступного часу спеціального Закону не прийнято, виплату пенсії не поновлено. 16.06.2017р. представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про взяття на облік, як пенсіонера, витребування пенсійної справи, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії в розмірах відповідно чинного законодавства. До заяви додано всі необхідні документи в оригіналах та нотаріально засвідчених копіях, зокрема, надано оригінал заяви про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок. Листом Головного УПФУ в Дніпропетровській області № 17643/03/01 від 27.06.2017р. в поновленні виплати пенсії відмовлено та зазначено, що пенсії звільненим зі служби особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон не призначаються. Пенсії виплачуються через установи ВАТ «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера. Необхідно надати довідку про проживання в Дніпропетровській області. Такі дії ГУ ПФУ у Дніпропетровській області позивач вважає протиправними і такими, що порушують його конституційне право на розмір пенсії гарантований державою.

16.01.2018р. до суду надійшли письмові заперечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській, в яких відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просить відмовити в задоволенні позову повністю (а.с. № 28-30).

Згідно з п. 10 ч.1 перехідних положень КАС України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Тому, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 257 КАС України спрощене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Категорія адміністративного позову ОСОБА_1 підпадає під правила розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 5 КАС України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХЇІ від 09 квітня 1992 року (далі - Закон № 2262-ХЇІ) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України з числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ.

Відповідно до пп.5 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, головні управління Пенсійного фонду України в областях здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно із Порядком передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522, на Пенсійний фонд України покладені функції по призначенню і виплаті пенсій військовослужбовцям, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» лише з 01.01.2007 року.

Частиною 2 Порядку № 1522 зазначено, що уповноважені структурні підрозділи передають до органів Пенсійного фонду України архівні пенсійні справи, закриті на момент передачі, та архівні пенсійні справи, закриті протягом трьох останніх років.

Судом встановлено, що пенсійна справа позивача до головного управління в 2007 році не передавалась та у подальшому позивач на обліку в головному управління не перебував.

21.06.2017р. на адресу головного управління надійшла заява представника позивача, в якій він просить взяти на облік позивача та витребувати його архівну пенсійну справу з ГУ ПФУ в Херсонській області.

Згідно з п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закон' України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007р., який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 № 135/13402 (далі Порядок № 3-1) заява про запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання.

Листом № 17643/03/01 від 27.06.2017 представнику позивача було надано відповідь, що підставою для запиту архівної пенсійної справи є документи, які підтверджують фактичне місце проживання ОСОБА_1 на території Дніпропетровської області. У іншому випадку представнику рекомендовано звернутись до ГУ ПФУ в Херсонській області.

У заяві до головного управління представником не наведено доказів щодо проживання позивача саме на території Дніпропетровської області, у зв'язку з чим підстави для запиту архівної пенсії справи позивача були відсутні.

Крім того, як вбачається із копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон позивача № РО402334, вказаний документ дійсний до 25.03.2017р., тобто на час звернення представника позивача до головного управління, громадянство позивача не було підтверджено належним чином (а.с. №16).

Відповідно до ст. 62 Закону № 2262 пенсії, призначені особам, які мають право на пенсію за цим Законом в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Лг2 1058-IV від 09.07.2003р. передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед виїздом рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. положення пункту 2 частини першої статі 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058, визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними).

Відповідно рішення Конституційного суду України про визнання окремих положень закону неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність. Положення пункту 2 частими першої статі 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», втратили свою чинність 07.10.2009р.

Отже, рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. не поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон до 07.10.2009р., оскільки закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі.

Крім того, в резолютивній частині вказаного рішення Конституційний суд України зазначає про необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Виходячи зі змісту позовної заяви позивач отримував пенсію до серпня 1997р., та надалі виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, у зв'язку з чим виплату пенсії було припинено.

Що стосується нарахування компенсації втрати частини доходу, то у відповідності до ст. 55 Закону № 2262 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш, як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш, як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Виходячи з обставин справи, спірні суми пенсії не були нараховані позивачу головним управлінням, та вина останнього в цьому відсутня, оскільки позивач ніколи не перебував на обліку в головному управлінні та в жодних правовідносинах не перебував.

Щодо виплати пенсії на визначений банківський рахунок, необхідно зазначити, що ст. 52 Закону № 2262 передбачено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання, іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

Між тим, згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» уповноважений банк - банк, який здійснює свою діяльність відповідно до законодавства про банки і банківську діяльність та провадить розрахунково-касові операції з коштами Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки не відповідають за зобов'язання держави, а держава не відповідає за зобов'язання банків, крім випадків, коли сторони беруть на себе таку відповідальність. Але ст. 39 цього Закону встановлено, що Україна гарантує збереження вкладів громадян в Ощадбанку України та їх видавання вкладникам за першою вимогою. Отже, стосовно інших комерційних банків таких гарантій не передбачено.

Відтак, згідно Закону № 2262 виплата пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ здійснюється виключно через установи Ощадбанку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у запиті архівної пенсійної справи та взятті на облік позивача є правомірними, оскільки головне управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про банки і банківську діяльність», п.10.ч.1 ст. 4, ст. ст. 9, 77, 139, ч.3 ст. 241, ст.ст. 242, 244-246, 257, ч. 1 ст. 263, ст. ст. 295, 297 КАС України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суддя,

ВИРІШИЛА:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.В. Ткаченко