Справа № 640/11648/17
Суддя: Золотарьова Л. І.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу №640/11648/17 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №6 батальйону №2 УПП в м. Харкові УПП у м. Харкові ОСОБА_2 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27.07.2017 року звернувся до суду з позовом, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії АР №390123 від 20.07.2017 року складену відповідачем відносно нього за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.07.2017 року відносно нього винесено оскаржувану постанову за те, що він нібито керував автомобілем у темну пору доби з несправною лівою лампою задніх габаритних ліхтарів, чим порушив п. 31.6 «б» ПДР України та не надав поліс обовязкового страхування, чим порушив п. 2.1 ґ) ПДР України. Однак, він одразу заперечував про порушення ним ПДР України, при цьому поліс страхування при собі мав, однак не надав інспектору, оскільки ПДР не порушував. Під час складання оскаржуваної постанови інспектором не було надано жодних доказів, його притягнуто до адміністративної відповідальності лише на припущеннях відповідача. Крім того, відповідачем було порушено порядок розгляду справи в скороченому провадженні, тобто на місці вчинення правопорушення.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач не зявився, про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив, письмових заперечень (відгуків) не надав.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №390123 від 20.07.2017 року, винесеної інспектором роти №6 батальйону №2 УПП в м. Харкові УПП у м. Харкові ОСОБА_2, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

В оскаржуваній постанові вказується, що 20.07.2017 року о 04 год. 10 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по пров. Банному, в м. Харкові, у темну пору доби з несправною лівою лампою задніх габаритних ліхтарів, чим порушив п. 31.6 «б» ПДР України та не надав поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ) ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в судове засідання не зявлявся неодноразово, будь-яких доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові не надав, не спростував вказане твердження позивача, що він не порушив вимоги ПДР України, зокрема, п. 31.6 «б» ПДР України та керував автомобілем зі справними задніми габаритними ліхтарями.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що відповідачем не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що позивач не виконав вимог п. 31.6 «б» ПДР України, то підстави вважати, що позивач порушив зазначені положення ПДР України відсутні.

При цьому, позивач одразу заперечував щодо порушення ним ПДР України.

Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, зокрема, відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови пояснення свідків, фото-, відеофіксації порушення позивачем правил дорожнього руху тощо.

Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП відповідачем до суду не надано.

Відповідно до п. 2.1 ґ) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 21.4 ст. 21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 21.2 ст. 21 вказаного Закону передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Таким чином, водій зобовязаний на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, у разі притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи, що матеріалами справи не доведено, що позивач вчинив порушення п. 31.6 «б» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП, то підстави інкримінувати позивачу порушення п. 2.1 ґ) ПДР України відсутні, тому правомірність притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідачем не доведено.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Таким чином, оскаржувана постанова від 20.07.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню.

З приводу доводів позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці вчинення правопорушення суд зазначає наступне.

У Рішенні Конституційним судом України 26.05.2015р. по справі №5-рп/2015 (п. 2.3) зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу (у редакції Закону №767-VII від 23.02.2014) визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення… Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

Таким чином, КСУ зазначив, що перелік адміністративних правопорушень, які підлягають розгляду укороченому провадженні (тобто фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення) є вичерпним і може бути змінений лише законом, зокрема, такий перелік порушень передбачений ч. 1 та ч. 2 ст. 258 Кодексу (у редакції Законами № 767-VII від 23.02.2014)

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.15р. № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII), протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, навіть якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа не складає протокол про адміністративне правопорушення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, згідно з положеннями ч.ч. 2,3,4,5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, справи відносно позивача.

У звязку з цим, відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, ст. ст. 6, 8,9, 72, 77, 139, 242, 243-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №6 батальйону №2 УПП в м. Харкові УПП у м. Харкові ОСОБА_2 про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №390123 від 20.07.2017 року за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Рішення може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня його складення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1.

Відповідач інспектор роти №6 батальйону №2 УПП в м. Харкові УПП у м. Харкові ОСОБА_2, місцезнаходження: м. Харків, вул. Шевченко, 315А.

Головуючий