Справа № 310/1925/17
Суддя: Полянчук Б. І.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/1925/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_2 про скасування рішення, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання здійснити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, начальника Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_2 про скасування рішення, зобов'язання здійснити дії, визнання бездіяльності протиправною, який неодноразово уточнював, зазначивши, що починаючи з 1992 року він офіційно працював з 13.08.2007 року по 12.08.2008 року на ВАТ «Завод підйомно-транспортного обладнання». До виходу на пенсію він разом з батьком вирощували овочі, фрукти, розводили живність. Його батько отримував пенсію, мав пільги. Допомога батька була постійним і основним джерелом засобів для існування. Вважав, що батько для їх сім'ї був годувальником, а тому він має право перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. 19.11.2015 року йому призначена мінімальна пенсія за віком, оскільки загальний стаж склав 24 роки 4 місяці. Згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він має право на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, тому 14.12.2015 року він уклав договір про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового пенсійного страхування із Бердянською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Запорізькій області, який попередньо було узгоджено з керівником БОУПФУ в м. Бердянську. Після сплати 17.12.2015 року внеску за попередній період, а саме з 01.01.2006 року по 31.08.2006 року він надав 25.12.2015 року до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України заяву від 25.12.2015 року про перерахунок пенсії, але рішенням №130 від 31.12.2015 року в перерахунку пенсії йому відмовили. В рішенні не вказано предмет спору та який закон ним було порушено. Жодної аргументації та зауважень рішення не містить, що також є порушенням законодавства. Факт протиправного рішення полягає в тому, що ОУ ПФУ м. Бердянська отримано сплату, а законних дій не вчинило. У зв'язку з затягуванням та зволіканням розгляду справи відповідачем, категоричною відмовою від визнання правоти його правової позиції, виплатою мінімальної пенсії, що змушує його звертатись за субсидіями до Бердянського управління праці та соціального захисту населення (збирати різні довідки, писати заяви, простоювати в чергах годинами де панують нервовість і штовханина) його тримають в постійній напрузі. Зазначене спричиняє йому моральні та фізичні страждання. Йому доводилось їздити в судові засідання в м. Дніпро у сорокаградусну спеку, в ожеледицю, туман та завірюху. Ступінь вини Бердянського об'єднаного управління пенсійного фонду України та ОСОБА_2 встановити для кожного окремо неможливо, оскільки Бердянське об'єднане управління пенсійного фонду України підпорядковано ОСОБА_2, тому просив стягнути з відповідачів моральну шкоду в однаковому розмірі. Розмір моральної шкоди обґрунтовував тим, що він змушений добиватись справедливості тривалий час. За таких обставин страждання стають особливо нестерпимими та викликають тяжкі моральні наслідки. До нього різко змінилось ставлення близьких родичів та сусідів, постійно приходиться економити на продуктах харчування, ліках, комунальних послугах, одязі тощо. Просив скасувати протиправне та незаконне рішення Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №130 від 31.12.2015 року про відмову в проведенні перерахунку по трудовому стажу пенсіонера за віком ОСОБА_1 Визнати розрахунок Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області стажу ОСОБА_1 протиправним, оскільки відсутній восьмимісячний період за який ОСОБА_1 по договору №140 від 14.12.2015 року одноразово сплатив єдиний страховий внесок в необхідній сумі. Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок по трудовому стажу ОСОБА_1 на підставі раніше поданої заяви. Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити дії згідно службових повноважень, а саме додати до розрахунку загального трудового стажу ОСОБА_1 вісім місяців згідно та на підставі наданих ним документів та заяв. Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 та Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо нерозгляду заяви про перехід на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 та Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неприйняття рішення в частині розгляду заяви ОСОБА_1 про перехід на пенсію в зв'язку з втратою годувальника. Зобов'язати відповідача перевести його на пенсію в зв'язку з втратою годувальника. Зобов'язати відповідача здійснити дії відповідно до службових повноважень по перерахунку йому пенсії у зв'язку з втратою годувальника згідно наданих ним документів та заяв. Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та ОСОБА_2 відповідно до службових повноважень вчинити дії по переходу позивача із пенсії за віком на пенсію померлого годувальника (батька ОСОБА_3 з яким ОСОБА_1 проживав) як утриманцю та перерахувати (перевести в більшу величину) пенсію ОСОБА_1 згідно наданих ним документів та заяви. Стягнути з Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та ОСОБА_2 на його користь 195 650 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнути з державного бюджету на його користь судові витрати, що пов'язані з розглядом справи.

Представник Бердянського об'єднаного управління пенсійного фонду України в письмових поясненнях та в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі і пояснив суду, що ОСОБА_1 просить скасувати протиправне та незаконне рішення № 130 від 31.12.2015 року комісії по вирішенню спірних питань, пов'язаних з призначенням та виплатою пенсій Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та зобов'язати додати до розрахунку загального трудового стажу 8 місяців, при цьому не зазначає в чому полягає його протиправність та невмотивованість. Позивач з 20.11.2015 р. отримує пенсію за віком. Згідно трудової книжки позивач звільнений з 12.08.2008 р. Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 07.07.2003 № 1058, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Позивач згідно матеріалів пенсійної справи має 24 роки 4 місяці 4 дні загального стажу. Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статі пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком. Тож, розмір пенсійної виплати позивача з 20.11.20015 склав 949 грн. 25.12.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії по стажу, надавши лист Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області від 24.12.2015 р. за № 16600/10/0822-1701, згідно якого він уклав договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування від 14.12.20015 № 140 та сплатив єдиний внесок за попередні періоди ( з 01.01.2006 р. по 31.08.2006 р.), що відповідає вимогам ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464, тобто прийняв добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності, щодо неприйняття рішення в частині розгляду заяви про перехід на пенсію в зв'язку з втратою годувальника та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії в зв'язку з втратою годувальника є незрозумілим, на чому ґрунтується ця позовна вимога. 25.03.2016 р., 20.02.2017 р., 13.03.2017 р. позивач звертався до управління з заявами про переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника за померлого батька, які розглянуто в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян». Листами об'єднаного управління від 08.04.2016 № 31/К-4, 06.03.2017 № 28/К-4, 24.03.2017 № 51/к-4 позивачу надано роз'яснення, що ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, а саме: пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Згідно ч. 2 ст. 36 цього Закону непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні, через що перевести позивача на пенсію у зв'язку з втратою годувальника за померлого батька немає підстав. Крім того, ч. 2 ст. 99 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк. Позивач ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії по стажу 25.12.2015 р., а з заявою про переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника за померлого батька вперше 25.03.2016 р. Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Позивач з такою заявою до суду не звертався. На підставі ст. 6 Конституції України органи державної влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до Законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, згідно яких ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади, їх посадовці зобов'язані діяти на підставах, в межах повноважень і способом, передбаченим законодавством України.

Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Позивач вважав, що ОСОБА_1 пропустив строк на звернення з позовом до суду, але зазначена обставина не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що позивачу з 20.11.2015 року призначену пенсію за віком (а.с.84,131).

Стаття 12 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» станом на 14.12.2015 року передбачала, що особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не є особою, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до ст. 11 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки він за п. 1 ст. 13 цього Закону припинив свою участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування в зв'язку з призначенням йому пенсії, а також він не продовжує працювати.

Крім того, ОСОБА_1 відноситься до осіб, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску за ст. 10 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

03.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Бердянської об'єднаної державної податкова інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області із заявою про добровільну участь або одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (а.с.203).

Таким чином, ОСОБА_1 та Бердянська об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Запорізькій області на законних підставах 14.12.2015 року уклали договір №140 про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. За умовами цього договору ОСОБА_1 сплачує одноразово єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за попередній період з 01.01.2006 року по 31.08.2006 року в сумі 3781,20 грн. (а.с.8-9).

Згідно листа Бердянської об'єднаної державна податкова інспекція ГУ ДФС у Запорізькій області від 24.12.2015 року ОСОБА_1 сплатив 3781,20 грн. єдиного внеску за попередні періоди (з 01.01.2006 по 31.08.2006) згідно квитанції від 17.12.2015 року на підставі договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а саме загальнообов'язкового державного пенсійного страхування від 14.12.2015 року (а.с.10).

ОСОБА_1 25.12.2015 року звернувся до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про перерахунок пенсії, надавши лист Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції, згідно якого він заключив договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування від 14.12.2015 року №140 та сплатив єдиний внесок за попередні періоди з 01.01.2006 року по 31.08.2006 року, що передбачено п. 4. ст. 10 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (а.с.159).

Рішенням Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №130 від 31.12.2015 року ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії по стажу, оскільки такий перерахунок пенсії не передбачено чинним пенсійним законодавством України (а.с.11), але з цим рішенням неможливо погодитися.

Так, представник відповідача посилався на положення ст. 13 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і вважав, що відсутні законні підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1, оскільки участь останнього в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування припинилася з часу призначення йому пенсії і він не продовжує працювати, але із зазначеним суд не може погодитися, оскільки ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що особа, яка припинила участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, може поновити свою участь у цьому виді страхування з набуттям нею статусу, згідно з яким вона підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до цього Закону або шляхом укладення в установленому цим Законом порядку договору про добровільну участь.

Тобто з моменту укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування ОСОБА_1 поновив свою учать у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Крім того, слід зауважити, що договір №140 від 14.12.2015 року не розірвано, його не визнано недійсним, а тому ті правові наслідки, які витікають із його змісту підлягають виконанню.

Суд вважає, що за таких обставин рішення Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №130 від 31.12.2015 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 слід визнати протиправним та скасувати, а Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області слід зобов'язати з 25 грудня 2015 року здійснити перерахунок пенсії позивачу з урахуванням сплачених ним 3781,20 грн. єдиного внеску за попередні періоди з 01.01.2006 року по 31.08.2006 року в зв'язку з укладенням ним та Бердянською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Запорізькій області договору №140 від 14 грудня 2015 року про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Позивач також просив визнати розрахунок стажу Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправним, оскільки відсутній восьмимісячний період за який ОСОБА_1 по договору №140 від 14.12.2015 року одноразово сплатив єдиний страховий внесок в необхідній сумі, але зазначені вимоги суд не може задовольнити, оскільки розрахунок стажу в зв'язку зі сплатою позивачем у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідачем взагалі не проводився.

Згідно статті 10 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 25.03.2016 року звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, вона була зареєстрована за ЗУ «Про звернення громадян», а тому листом від 08.04.2016 року його повідомлено про відсутність підстав для переведення його на цей вид пенсії (а.с.21,165-166).

20.02.2017 року ОСОБА_1 також звертався до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з простою заявою та заявою відповідно до форми, затвердженої «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з приводу перерахунку йому пенсії в зв'язку з втратою годувальника і 06.03.2017 року йому було направлено листа про відсутність законних підстав для переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника за померлого батька (а.с.62,86,161).

На звернення ОСОБА_1 щодо переведення на пенсію в зв'язку з втратою годувальника від 13.03.2017 року Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 24.03.2017 року направило заявнику листа в якому повідомило, що заявник не відноситься до кола осіб, які мають право на переведення в зв'язку з втратою годувальника (а.с.20,22).

Таким чином, судом встановлено, що позивач тричі звертався до відповідача з проханням перевести його на інший вид пенсії, але жодного разу рішення з приводу цього питання не приймалось, хоча ч. 5 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Таким чином, судом встановлено, що відповідач у порушення зазначених вимог закону не розглянув заяву позивача та не прийняв рішення з приводу перерахунку пенсії, а направив ОСОБА_1 листи в яких роз'яснив про відсутність підстав такого перерахунку, тому бездіяльність Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо нерозгляду та неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 про перехід на пенсію у зв'язку з втратою годувальника слід визнати протиправними.

Вимоги про визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_2 щодо нерозгляду заяви та неприйняття рішення про перехід на пенсію у зв'язку з втратою годувальника не можуть бути задоволені, оскільки така бездіяльність допущена Бердянським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а не його керівником ОСОБА_2

Стаття 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Усиновлені діти мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми.

Пасинок і падчерка мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми, якщо вони не одержували аліментів від батьків.

Неповнолітні діти, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, зберігають це право і в разі їх усиновлення.

Положення цього Закону, що стосуються сім'ї померлого, відповідно поширюються і на сім'ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку.

Пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Вимоги позивача про зобовязання відповідачів здійснити дії відповідно до службових повноважень з перерахунку йому пенсії у зв'язку з втратою годувальника та переведення його на таку пенсію як утриманця згідно наданих ним документів та заяв не можуть бути задоволені, оскільки ним не доведено, що він був непрацездатним членом сім'ї його батька - ОСОБА_3, а тому ці вимоги суперечать ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 1173 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди з відповідачів ОСОБА_1 не надав суду доказів, які підтверджують, що зазначеними в позові діями та бездіяльністю йому спричинено моральні страждання, не доведено позивачем і сам факт заподіяння моральних страждань.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 195 650 грн. позивач не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та не надав жодного доказу, який підтверджує його розмір.

За викладених обставин позивачем не доведено, що незаконними діями та бездіяльністю відповідачів йому спричинено моральну шкоду, а тому позовні вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн., які підтверджені квитанцією від 20.04.2017 року (а.с.33) підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі ніж встановлено законом, тому на підставі ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» ОСОБА_1 слід повернути 640 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 139,241-246,255,295,297 КАС України, ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст. 19,46 Конституції України, ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №130 від 31.12.2015 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Консульська, 23-л, ) з 25 грудня 2015 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) з урахуванням сплачених ним 3781,20 грн. єдиного внеску за попередні періоди з 01.01.2006 року по 31.08.2006 року в зв'язку з укладенням ОСОБА_1 та Бердянською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Запорізькій області договору №140 від 14 грудня 2015 року про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Визнати протиправною бездіяльність Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо нерозгляду та неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 про перехід на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Бердянського об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок гривень 00 копійок) сплаченого судового збору.

Зобов'язати Бердянське управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області повернути ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір, сплачений ним за платіжним дорученням №0.0.749918712.1 від 20.04.2017 року на р/р 0011, отримувач Бердянський міськрайонний суд Запорізької області, , Банк отримувача ГУ ДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, судовий збір в розмірі 1280 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті вісімдесят грн. 00 коп.). Призначення платежу:*;101; ; Судовий збір за позовом ОСОБА_1/Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя