Справа № 826/11160/16
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 лютого 2018 року № 826/11160/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Власенкової О.О., суддів Добрянської Я.І. та Головань О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (далі також - позивач)
доКабінету Міністрів України (далі також - відповідач)
про визнання протиправною постанови від 27.04.2016 № 319,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в останній редакції якого від 18.08.2016 просить скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 319.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що оскаржуваною постановою внесено зміни до низки актів Кабінету Міністрів України, зокрема в частині того, що для безробітних осіб, середньомісячний дохід яких протягом періоду, за який визначається сукупний дохід, менший від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на такий період, у розрахунок субсидії за кожний місяць зазначеного періоду включається місячний дохід на рівні двох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у відповідному періоді.

Наведене, за висновком позивача, порушує права сім'ї безробітного, яка не може отримати субсидію на житлово-комунальні послуги через те, що заважає двійний прожитковий мінімум безробітного в сім'ї.

У додатковому обґрунтуванні позовних вимог від 10.11.2017, надісланому на адресу суду, позивач позовні вимоги підтримав, а в заяві від 29.11.2017 просив суд позов задовольнити та справу розглядати без нього.

Представник відповідача у письмовому запереченні щодо позову заперечив, стверджуючи про його необґрунтованість. Зазначив, що оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України відповідає усім критеріям, встановленим законодавством до рішень суб'єктів владних повноважень, тому підстави для визнання її незаконною та нечинною відсутні. Зауважив про відсутність доказів, наданих позивачем, які підтверджують порушення його прав та інтересів оскаржуваним актом.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 319 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України»:

- внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються (пункт 1 постанови);

- зобов'язано Міністерство соціальної політики та Міністерство інфраструктури разом з Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» забезпечити доставку громадянам повідомлень про призначення субсидії за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот (пункт 2 постанови).

За своєю суттю оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України є актом нормативно-правового характеру.

В установленому порядку відповідачем в Офіційному віснику України № 96 за 2016 рік опубліковано оголошення про відкриття провадження у цій адміністративній справі.

Відповідно до частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Згідно з приписами частини першої цієї статті суд перевіряє законність постанов Кабінету Міністрів України, а також оцінює їх на відповідність критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач разом із дружиною ОСОБА_2 проживає в квартирі багатоквартирного будинку за адресою: селище міського типу АДРЕСА_1.

Подружжя є пенсіонерами, що підтверджується довідками про їх перебування на обліку у Надвірнянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та пенсійним посвідченням позивача. Згаданими довідками також підтверджується вищевказане місце проживання позивача з дружиною.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848, з урахуванням змін, внесених оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 №319, право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - субсидія) поширюються на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках), в частині оплати ними користування житлом; утримання житла; управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Ураховуючи, що позивач проживає в житловому будинку та користується житлово-комунальними послугами, суд дійшов висновку, що він є потенційним учасником правовідносин, у яких буде застосовано постанову Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 №319, тому в цілому наділений правом її оскаржити.

Докази того, що позивач отримує субсидію, звертався щодо її призначення чи був позбавлений субсидії суду не надано.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду позивач вказує лише на необґрунтованість постанови Кабінету Міністрів України в частині внесення змін до інших постанов Кабінету Міністрів щодо того, що для безробітних осіб, середньомісячний дохід яких протягом періоду, за який визначається сукупний дохід, менший від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на такий період, у розрахунок субсидії за кожний місяць зазначеного періоду включається місячний дохід на рівні двох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у відповідному періоді.

Як встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 №319 пункт 12 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848, викладено у новій редакції.

Зокрема, абзацом третім пункту 12 Положення в редакції оскаржуваної постанови визначено, що для працездатних осіб (крім осіб, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах і проживають разом з батьками чи іншими членами родини; осіб, призваних на строкову військову службу), середньомісячний дохід яких протягом періоду, за який визначається сукупний дохід, менший від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на такий період, у розрахунок субсидії за кожний місяць зазначеного періоду включається місячний дохід на рівні двох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у відповідному періоді. В окремих випадках за рішенням районних, районних у мм.Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або комісій, які ними утворюються, для осіб, які проживають у сім'ях, що опинились у складних життєвих обставинах, у розрахунок субсидії може включатися місячний дохід на рівні прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у відповідному періоді.

З огляду на те, що до працездатних осіб, про яких йдеться вище, також слід віднести безробітних громадян, які не перебувають на обліку як безробітні, і у розрахунок субсидії для яких включається місячний дохід на рівні двох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у відповідному періоді, суд дійшов висновку, що саме в цій частині позивач не погоджується з постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 №319 та оскаржив її до суду.

В абзацах четвертому та п'ятому пункту 12 Положення в редакції оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України, йдеться про інші категорії безробітних - тих, які перебувають на обліку в територіальних органах державної служби зайнятості як безробітні та одержують допомогу по безробіттю та осіб, які перебувають на обліку в територіальних органах державної служби зайнятості як безробітні і не одержують допомогу по безробіттю, що підтверджується змістом зазначених пунктів постанови, згідно з якими:

- для громадян, які одержують (одержували) стипендію, соціальні виплати (допомоги при народженні (усиновленні) дитини, до досягнення дитиною трирічного віку, по догляду за дитиною-інвалідом віком до 18 років, інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, допомоги по безробіттю) і мають право на отримання субсидії, у тому числі на підставі рішень комісій, під час визначення сукупного доходу осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні (будинку), враховуються фактичні розміри стипендій та соціальних виплат.

- для студентів, які мають батьків, зареєстровані в житловому приміщенні (будинку) самі та навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах і не одержують стипендію, та осіб, які перебувають на обліку в територіальних органах державної служби зайнятості як безробітні і не одержують допомогу по безробіттю, середньомісячний дохід яких протягом періоду, за який визначається сукупний дохід, менший від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на такий період, у розрахунок субсидії за кожний місяць зазначеного періоду включається місячний дохід на рівні прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у відповідному періоді.

Проте доказів того, що до складу сім'ї позивача, яка, як встановлено судом вище, складається з нього та його дружини, що є пенсіонерами, також входить особа, що є безробітною та не перебуває на обліку в територіальних органах державної служби зайнятості як безробітна, позивач суду не надав. У зв'язку з викладеним суд приходить до висновку, що в цій частині оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України не підлягає застосуванню до позивача.

Водночас суд дійшов висновку, що в цій частині оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України прийнята правомірно та обґрунтовано з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 113 Конституції України, статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, діяльність якого, зокрема, спрямовується на забезпечення інтересів українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, видає постанови і розпорядження в межах своєї компетенції, здійснює, поміж іншого, внутрішню політику держави, вживає заходи щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України (статті 113, 116 та 117 Конституції України).

Статтею 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Згідно з частиною другої указаної статті Закону акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Статтею 5 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

За змістом статті 1 цього Закону:

- державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій;

- державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму;

- прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості;

- соціальні норми і нормативи - показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами;

- нормативи витрат (фінансування) - показники поточних і капітальних витрат з бюджетів усіх рівнів на забезпечення задоволення потреб на рівні, не нижчому від державних соціальних стандартів і нормативів.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються з метою:

- визначення механізму реалізації соціальних прав та державних соціальних гарантій громадян, визначених Конституцією України;

- визначення пріоритетів державної соціальної політики щодо забезпечення потреб людини в матеріальних благах і послугах та фінансових ресурсів для їх реалізації;

- визначення та обґрунтування розмірів видатків Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, соціальних фондів на соціальний захист і забезпечення населення та утримання соціальної сфери.

На основі соціальних стандартів визначаються розміри основних соціальних гарантій: мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком, інших видів соціальних виплат і допомоги.

Державні соціальні стандарти обов'язково враховуються при розробці програм економічного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 6 згаданого Закону базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров'я та освіти.

Як визначено у статті 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.

До їх числа відносяться:

- гранична норма оплати послуг з утримання житла, житлово-комунальних послуг залежно від отримуваного доходу;

- соціальна норма житла та нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам;

- показники якості надання житлово-комунальних послуг.

Відтак, державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування пов'язуються із наданням державою пільг та субсидій.

Згідно зі статтею 4 Закону за характером задоволення соціальних потреб соціальні нормативи поділяються на:

- нормативи споживання - розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг;

- нормативи забезпечення - визначена кількість наявних в особистому споживанні предметів довгострокового користування, а також забезпечення певної території мережею закладів охорони здоров'я, освіти, підприємств, установ, організацій соціально-культурного, побутового, транспортного обслуговування та житлово-комунальних послуг;

- нормативи доходу - розмір особистого доходу громадянина або сім'ї, який гарантує їм достатній рівень задоволення потреб, що обраховується на основі визначення вартісної величини набору нормативів споживання та забезпечення.

Аналіз викладених законодавчих норм дає підстави суду дійти висновку про наявність у Кабінету Міністрів України повноважень щодо встановлення нормативів у сфері житлово-комунальних послуг, в тому числі й шляхом встановлення місячного доходу на рівні двох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у відповідному періоді, який (дохід) включається у розрахунок субсидії за кожний місць відповідного періоду для безробітних осіб, середньомісячний дохід яких протягом періоду, за який визначається сукупний дохід, менший від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на такий період.

Суд не вбачає будь-якої іншої невідповідності оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України у вищевказаній частині критеріям, зазначеним в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, суд не погоджується з доводами позивача щодо її необґрунтованості, оскільки згідно з пояснювальною запискою до проекту цієї постанови Кабінету Міністрів України метою внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо уточнення переліку та розміру доходів, які застосовуватимуться при наданні субсидії окремим категоріям непрацюючих працездатних осіб, є стимулювання їх до працевлаштування.

Частиною третьою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній станом на час вирішення судом цієї справи, передбачено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №625 «Про внесення змін до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», поміж іншого, внесено зміни до пункту 12 Положення, викладеного в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 №319, а саме абзаци третій - п'ятий викладено в такій редакції:

«Якщо в особи, яка досягла 18-річного віку станом на 1 січня року, за який враховуються доходи для призначення субсидії, середньомісячний сукупний дохід менший від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 31 грудня цього ж року, або в якої відсутні доходи, але вона навчалася за денною формою навчання у загальноосвітньому, професійно-технічному, вищому навчальному закладі, для розрахунку субсидії середньомісячний дохід такої особи визначається на рівні одного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 31 грудня року, за який враховуються доходи для призначення субсидії.

Якщо в особи, яка досягла 18-річного віку станом на 1 січня року, за який враховуються доходи для призначення субсидії, середньомісячний сукупний дохід менший від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 31 грудня цього ж року, але яка протягом зазначеного періоду отримувала хоча б один з наступних видів доходу: пенсію, стипендію, допомогу при народженні (усиновленні) дитини, допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомогу по догляду за інвалідом I та II групи внаслідок психічного розладу, допомогу особам, які не мають права на пенсію та інвалідам, допомогу по безробіттю або будь-які доходи, отримані особою, яка не досягла 18-річного віку станом на 31 грудня року, за який враховуються такі доходи, то у розрахунок субсидії включаються фактичні розміри отриманих такими особами доходів.

Якщо в особи, яка досягла 18-річного віку станом на 1 січня року, за який враховуються доходи для призначення субсидії, відсутні доходи, для розрахунку субсидії середньомісячний дохід такої особи визначається на рівні двох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 31 грудня року, за який враховуються доходи для призначення субсидії. В окремих випадках за рішенням районних, районних у мм.Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або комісій, які ними утворюються, для осіб, які проживають у сім'ях, що опинилися у складних життєвих обставинах, у розрахунок субсидії може включатися середньомісячний сукупний дохід на рівні одного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 31 грудня року, за який враховуються доходи.».

За загальним правилом у зв'язку з прийняттям суб'єктом нормотворення нормативно-правового акта підлягають визнанню такими, що втратили чинність, усі раніше прийняті ним нормативно-правові акти, якщо вони суперечать уключеним до нового акта нормативним приписам, виявилися такими, що поглинуті ним або втратили свою актуальність.

Відтак, у зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 08.09.2016 №625 в частині викладення в новій редакції абзаців 3-5 пункту 12 Положення, викладеного в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 №319, ця постанова Кабінету Міністрів України в частині викладення в новій редакції абзаців 3-5 пункту 12 Положення вважається такою, що втратила чинність.

Що стосується постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 №319 в іншій частині, окрім викладення в новій редакції абзацу третього пункту 12 Положення, то суд не вбачає підстав для здійснення її перевірки на відповідність критеріям, зазначеним в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на те, що позивачем у позовній заяві не наведено жодного обґрунтування щодо її незаконності, не зазначено підстав, за яких вона має бути визнана незаконною та нечинною та не надано доказів на підтвердження обставин, за яких відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Ураховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконною та нечинною оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України, що зумовлює необхідність відмовити у задоволенні позову.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись вимогами 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 з урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Головуюча суддя О.О.Власенкова

судді Я.І.Добрянська

О.В.Головань