Справа № 442/5352/17
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Гарасимків Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11512/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя: Бруновської Н.В.

суддів: Костіва М.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

представника апелянта: Круглія Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року у справі № 442/5352/17 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

26.07.2017 р. позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій протиправними та зобов'язати зарахувати стаж роботи лікаря стоматолога в Приватних підприємствах «Рома» та «Стоматологічний центр» ( далі ПП ) до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.06.2017р.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2017 р.позов задоволено. Суд визнав протиправними дії Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_3 стажу роботи лікаря стоматолога в ПП «Рома» та «Стоматологічний центр» до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

Крім того, суд зобов'язав Дрогобицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області зарахувати стаж роботи лікаря стоматолога в ПП «Рома» та «Стоматологічний центр» до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.06.2017р.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт Дрогобицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2017 р. скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в позові.

Представник апелянта Круглій Ю.Б. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились хоча, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

19.05.2017р. ОСОБА_3 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно записів трудової книжки позивач з 01.08.1985 р. по 24.07.1986 р. проходила інтернатуру на посаді лікаря-інтерна в Івано-Франківській обласній стоматологічній поліклініці, з 08.06.1987р. по 03.10.1994р. працювала лікарем стоматологом в терапевтичному відділенні Івано-Франківської обласної стоматологічної поліклініки, з 05.10.1994р. по 02.01.2001р. та з 15.08.2002 р. по 01.08.2003 р. працювала на посаді лікаря стоматолога в Дрогобицькій міській стоматологічній поліклініці, з 01.08.2003р. по 02.01.2004р. працювала лікарем стоматологом в ПП «Рома», з 02.01.2004р. по 03.01.2008 р. працювала лікарем стоматологом в ПП «Стоматологічний центр», з 04.01.2008р. по 05.03.2014р. працювала на посаді лікаря стоматолога в приватному підприємстві «Рома».

Проте, пенсійний орган листом № 5791/05-32 від 26.05.2017р. відмовив ОСОБА_3 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» оскільки, у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 та Переліку закладів охорони здоров'я який затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 р. № 385 не передбачено приватних підприємств робота в яких дає право на пенсію за вислугу років. Тому, стаж роботи на посаді лікаря стоматолога в ПП не може бути врахований як пільговий.

Відповідно до п «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно даного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники освіти, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Порядок № 909). Тобто, умовою для зарахування до спеціального стажу роботи періодів роботи працівників закладів охорони здоров'я, який дає право на пенсію на вислугу років, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Відповідно до Порядку № 909 до закладів охорони здоров'я, які дають право на пенсію за вислугу років віднесені лікарні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. До посад, які передбачені зазначеним переліком, віднесено лікарі та середній медичний персонал ( незалежно від найменування посад).

Колегія суддів зазначає, що Порядок № 909 не містить будь-яких конкретних вимог щодо організаційно-правової форми указаних закладів та їх підпорядкованості. Навпаки, відповідно до примітки 2 до цього Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форм власності та відомчої належності закладів і установ.

Визначення поняття «заклад охорони здоров'я» наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

З матеріалів справи видно, що ПП «Рома» та «Стоматологічний центр» видано ліцензії на право надання стоматологічної допомоги та в подальшому по закінченню терміну дії ліценцій, право надання стоматологічної допомоги поновлено шляхом видачі нових ліцензій. (а.с.37-45)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, пенсійний орган як суб'єкт владних повноважень діяв не у спосіб передбачений законом та Конституцією України. Період роботи на посаді лікаря-стоматолога в ПП «Рома», «Стоматологічний центр» пенсійний орган зобов'язаний зарахувати позивачу до спеціального стажу який дає право на призначення пенсії за вислугу років. Згідно примітки 2 Порядку № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених переліком, дає право на пенсію незалежно від форм власності та відомчої належності закладів і установ.

ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із змісту ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області залишити без задоволення, а постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року у справі № 442/5352/17- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів після набрання постановою законної сили.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя М.В. Костів

Суддя Р.М. Шавель

Постанова складена в повному обсязі 05.02.2018 року.