Справа № 242/2624/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року справа №242/2624/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року у справі № 242/2624/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач, заявник) звернулася до Селидівського міського суду Донецької області з уточненим адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (далі відповідач, управління) про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні та виплаті державної допомоги при народженні дитини; скасування рішень № 68 від 04 квітня 2016 року та № 560 від 13 червня 2017 року про відмову в призначенні державної допомоги сімям з дітьми; зобовязання здійснити нарахування та виплату на підставі Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» і «Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми» на сина ОСОБА_2, починаючі з дня народження дитини (а.с. 1).

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року позов задоволено. Скасовані рішення Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради від 04 квітня 2016 року № 68 та від 13 червня 2017 року № 560 про відмову в призначенні державної допомоги при народженні дитини. Зобовязано Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 державну допомогу при народженні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, починаючі з дня народження дитини, тобто з 29 січня 2015 року (а.с. 70-72).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги, зазначає, що всі соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам здійснюються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Відповідачем зазначено, що на дату звернення позивача (21 січня 2016 року) управлінням було винесено рішення № 68 від 04 квітня 2016 року про відмову в призначені допомоги, оскільки підставою для призначення всіх видів допомог ВПО є довідка, яка не є дійсною без проставляння відмітки про реєстрацію місця проживання. Рішення УСЗН Селидівської міської ради № 560 від 13 червня 2017 року було прийнято згідно п. 12 Порядку затвердженого Постановою КМУ № 1751 від 27 грудня 2001 року, відповідно до якої допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини (а.с. 74-75).

Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за даними паспорту серії ВТ 022341 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 2-5).

Відповідач, Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, є субєктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Управління праці та соціального захисту населення та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Законом.

Згідно свідоцтва про народження серія IV-АГ № 864852 від 06 лютого 2015 року, виданого відділом РАЦС Західного внутрішньоміського округу м. Краснодара Управління РАЦС Краснодарського краю Російської Федерації, ОСОБА_3 народився 29 січня 2015 року, його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 18).

Як вбачається з матеріалів справи згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07 червня 2017 року № НОМЕР_2 зареєстроване місце позивача: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 (а.с.16)

26 січня 2016 року позивач звернулась до управління із заявою про призначення їй допомоги при народженні дитини (68).

Рішенням начальника управління соціального захисту населення Селидівської міської ради № 68 від 04 квітня 2016 року позивачу відповідно до абз. 4 ст.7-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» № 509 від 01.10.2014 року (зі змінами та доповненнями) та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» відмовлено в призначені допомоги при народжені дитини, у звязку з тим, що підставою для призначення всіх видів допомог є довідка внутрішньо переміщеним особам, яка не є дійсною без проставлення відмітки про реєстрацію місця проживання (а.с.68)

09 червня 2017 року позивач звернулась з заявою про подовження допомоги при народженні дитини (67).

Рішенням начальника управління соціального захисту населення Селидівської міської ради № 560 від 13 червня 2017 року відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та «Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми» відмовлено в подовжені допомоги при народженні дитини, у звязку з тим, що допомога призначається за умови, що звернення за її призначеннями надійшло не пізніше 12 місяців після народження дитини (а.с. 67).

Спірним в межах цієї справи є питання правомірності не призначення відповідачем позивачу соціальної допомоги при народженні дитини.

Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII) відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини (пункт 2 частина 1 статті 3 Закону № 2811-XII).

Згідно статті 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Статтею 11 Закону № 2811-XII встановлено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, яка є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання на території України, народивши 06 лютого 2015 року сина, протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини звернулася до відповідача за місцем реєстрації як внутрішньо переміщена особа з заявою, затвердженою наказом Мінсоцполітики України 21 квітня 2015 року № 441, про призначення допомоги при народженні дитини та копією свідоцтва про народження дитини, видане відділом РАЦС Західного внутрішньоміського округу м. Краснодара Управління РАЦС Краснодарського краю Російської Федерації.

Таким чином, колегія суддів наголошує, що позивач повною мірою виконала вимоги, встановлені Законом для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги.

Колегія суддів повністю погоджує висновок суду першої інстанції, що при зверненні позивача до управління з заявою про призначення допомоги при народженні дитини відповідач, в межах своїх повноважень, враховуючи статус позивача - особи, яка тимчасово перемістилася з території, тимчасово неконтрольованої Україною, повинен був перевірити актуальність довідки тимчасово переміщеної особи, розяснити позивачу право на надання такої довідки та наслідки її ненадання, що в даному випаду відповідачем здійснено не було.

Як вже зазначалось судом, рішенням УСЗН Селидівської міської ради № 560 від 13 червня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в подовженні допомоги при народженні дитини, з підстав звернення позивача за її призначенням пізніше 12 місяців після народження дитини. Проте, ця обставина не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року) «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

При цьому, суд апеляційної інстанції не приймає доводів апелянта щодо пропущення позивачем вищезазначеного строку звернення за призначенням допомоги при народженні дитини, оскільки як зазначено судом першої інстанції і з цим погоджується колегія суддів, позивач вперше звернулась до відповідача 26 січня 2016 року, тобто в межах строку, визначеного Порядком № 1751.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи медичним висновком № 12 від 15 червня 2017 року, ОСОБА_3 встановлено діагноз ДЦП, змішана форма (свастико-гіпекркінетична) з тетрапарезом, вираженим порушенням статики, функцій пересування, когнітивна недостатність. Категорія дитина-інвалід підгрупа «А», що є поважною причиною для врахування життєвої ситуації позивача (а.с. 17).

Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статі 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, встановлений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року у справі № 242/2624/17 залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 07 грудня 2017 року у справі № 242/2624/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради на постанову Селидівського міського суду Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Повне судове рішення складене 31 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати складання повного судового рішення та не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_5