Справа № 725/1820/15-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018
м. Київ

справа № 725/1820/15-а

провадження № К/9901/1349/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27 квітня 2015 року (суддя Піхало Н.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року (судді: Смілянець Е.С., Сушко О.О., Залімський І.Г.) у справі № 725/1820/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про визнання дій незаконними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень призначити пенсію,

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, в якому просила визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати зарахувати до вислуги років період роботи на посадах державного службовця в органах державної влади та місцевого самоврядування з 01 жовтня 1986 року по 18 травня 1998 року і частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 07 березня 1989 року по 10 січня 1992 року та призначити пенсію з 03 березня 2015 року відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року, позов задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях в частині відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років неправомірними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", період роботи на посадах державного службовця в органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування з 01 жовтня 1986 року по 18 травня 1998 року і частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 07 березня 1989 року по 10 січня 1992 року та призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з дня звернення з відповідною заявою, тобто з 03 березня 2015 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівцях листом від 18 березня 2015 року №4978/11 повідомило позивачу на її заяву від 03 березня 2015 року про призначення пенсії відповідно до положень статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу, оскільки відповідачем до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховано лише період роботи на прокурорських посадах з 19 травня 1998 року по 03 березня 2015 року, що становить 16 років 9 місяців 16 днів. При цьому відповідачем не було враховано період роботи позивача на посадах державного службовця з 01 жовтня 1986 року по 02 серпня 1993 року та з 02 серпня 1993 року по 18 травня 1998 року у зв'язку з відсутністю у позивача вищої юридичної освіти під час роботи за вказаний період.

Встановивши такі обставини, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до положень Закону України "Про прокуратуру" до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується сама робота на посадах державних службовців, що займають особи, як правило, з вищою освітою, тому відсутність диплому про вищу юридичну освіту не є підставою для відмови в зарахуванні трудового стажу державного службовця, що дає право на пенсію згідно із зазначеним вище Законом. Крім того, відповідний Закон не містить жодних застережень і спеціальних умов щодо неврахування частково оплачуваної відпустки жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами попередніх інстанцій не вірно застосовано статтю 50-1 Закону України "Про прокуратуру", оскільки у спірному періоді стажу державної служби, який, на думку позивача дає право на отримання пенсії за вислугу років, вона не мала вищої юридичної освіти. Оскільки наявної у позивача вислуги років недостатньо для призначення відповідної пенсії, то відмова призначити пенсію є правомірною.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується та вказує на те, що під час роботи в органах місцевого самоврядування вона мала вищу освіту, так як у 1986 році закінчила Харківський інститут інженерів комунального будівництва. Крім того, вказує, що в порушення статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" відповідачем безпідставно не зараховано до вислуги років період перебування у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Відповідно статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (залі - Закон № 1789-XII) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років.

За частиною шостою статті 50-1 Закону № 1789-XII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Аналіз змісту частини шостої статті 50-1 Закону № 1789-XII шляхом граматичного тлумачення дає підстави для висновку, що умовою зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, часу роботи на посадах державних службовців, є як наявність кваліфікаційних вимог у вигляді вищої юридичної освіти для такої посади, так і фактична наявність у особи, що займає таку посаду, вищої юридичної освіти. Тобто, час роботи на посадах державних службовців, які займають особи без вищої юридичної освіти, не може бути зарахованим до вказаної вислуги років.

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові 17 травня 2016 року (справа № 552/4716/13-а).

Крім того, і у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року (справа № 344/11838/14-а) також викладена правова позиція, відповідно до якої в розумінні статті 50-1 Закону № 1789-XII до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, не може зараховуватися трудова діяльність на посаді державного службовця, кваліфікаційні умови якої (посади) не вимагали від особи, яка її обіймала, вищої юридичної освіти, а особа, яка фактично її обіймала, такої освіти не мала; чи коли через якийсь час на підставі нормативного регулювання такі умови до згаданої посади були запроваджені, а особа, яка продовжувала її обіймати, здобула вищу юридичну освіту; або містить такі умови, але особа, яка обіймала посаду державного службовця, не мала відповідної освіти чи мала спеціальну, гуманітарну чи іншу вищу освіту, але не юридичну, тощо.

Таким чином, оскільки в період з 01 жовтня 1986 року по 18 травня 1998 року ОСОБА_1, працюючи на посадах державного службовця, не мала вищої юридичної освіти, цей період не може бути зарахований до стажу для пенсійного забезпечення за вислугу років.

З приводу зарахування позивачу на підставі Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років періоду частково оплачуваної відпустки жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років слід зазначити таке.

У постанові Верховного Суду України від 23 лютого 2016 року (справа № 21-6236а15), з'ясовуючи зміст таких понять, як "трудовий стаж", "спеціальний стаж" та "вислуга років", зроблено висновок, що зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "стаж страховий", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Відповідно до частини третьої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-XII "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку, тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Так, стаття 51 Закону №1788-XII передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

За таких обставин, оскільки Закон України "Про прокуратуру" (частина шоста статті 50-1) чітко передбачає, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, то суди попередніх інстанцій необґрунтовано прийшли до висновку про зарахування до стажу, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, часу частково оплачуваної відпустки позивача по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 07 березня 1989 року по 10 січня 1992 року, оскільки у цей період вона перебувала на посаді державного службовця, яка не підлягає зарахуванню до вислуги років з огляду на викладені вище мотиви.

Отже, доводи Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що за приписами статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" позивач має право на зарахування до вислуги років спірних періодів роботи на посадах державних службовців, є обґрунтованими.

Оскільки на час подання позивачем заяви про призначення пенсії за вислугу років, вона не мала достатнього стажу роботи на відповідних посадах, визначеного статтею 50-1 Закону №1789-XII, то вона не набула права на призначення пенсії за вказаним Законом.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено необґрунтовані рішення, які постановлено без дотриманням норм матеріального права, у зв'язку із чим вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 344, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях задовольнити.

Постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27 квітня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі №725/1820/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про визнання дій незаконними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень призначити пенсію відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Головуючий М.М.Гімон

Судді А.Ю.Бучик

Л.Л.Мороз