Справа № 826/5744/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2018 року № 826/5744/17

Окружний адміністративний суд міста Києва під головуванням судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними і скасування вимоги та рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (далі - Нацкомісія) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та просить визнати протиправними та скасувати:

- вимогу № Ю- від 14 березня 2017 року про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску;

- рішення № від 14 березня 2017 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування»;

- рішення № 3 від 14 березня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем з 20 по 24 лютого 2017 року проводилася позапланова виїзна перевірка Нацкомісії з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 24 лютого 2017 року, за результатами якої складено Акт № 58/1/26-15-14-03-04/37924499 від 03 березня 2017 року та винесено оскаржувані вимогу та рішення на суму 100 831, 15 грн., 850, 00 грн., 50 415, 58 грн. відповідно.

Із зазначеними вимогою та рішеннями від 14 березня 2017 року позивач не погоджується, вважає, що Нацкомісія, яка перебуває у стані ліквідації, своєчасно та у повній мірі сплачувала єдиний соціальний внесок у паперовому та електронному вигляді. Крім того, у травні 2016 року Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в Нацкомісії проводилася позапланова перевірка щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за період з 02 грудня 2011 року по 30 квітня 2016 року, за результатами якої виявлено лише порушення пункту 4.9 розділу 4 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міндоходів України від 09 вересня 2013 року № 454 в частині невірно вказаних по-батькові та прізвищ працівників Комісії. Зауважень щодо відсутності звітності за січень, травень, червень, вересень, листопад 2015 року не було.

Позивач зазначає також, що виконання спірних вимоги та рішень призведе до подвійної сплати єдиного внеску, який вже сплачено у 2015 році.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

З огляду на викладене, розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві з 20 по 24 лютого 2017 року проводилася позапланова виїзна перевірка Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 24 лютого 2017 року, за результатами якої складено Акт № 58/1/26-15-14-03-04/37924499 від 03 березня 2017 року.

Відповідно до висновків Акту від 03 березня 2017 року встановлено порушення вимог пунктів 1, 4 частини другої статті 6, пункту 1 частини першої статті 7, пункту 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2011 року із змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464), а саме: платником подано з помилками звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) виплат за договорами цивільно-правового характеру та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень, травень, червень, вересень, листопад 2015 року.

На підставі висновків Акту від 03 березня 2017 року відповідачем складено:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 березня 2017 року № Ю- на суму 100 831, 125 грн.;

- рішення від 14 березня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 50 415, 58 грн.;

- рішення від 14 березня 2017 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на суму 850, 00 грн.

Із зазначеними вимогою та рішенням не погоджується позивач, вважаючи, що сплата єдиного соціального внеску відбулася своєчасно та у повному обсязі, з чим і звертається до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, з урахуванням пояснень представника позивача та заперечень представника відповідача, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів дійшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 21 ПК України визначені обов'язки контролюючих органів, серед яких обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Контролюючі органи та їх посадові особи при прийнятті рішень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений, зокрема, Податковим кодексом України.

Згідно з пунктами 61.1, 61.2 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як вбачається з Акту про результати позапланової виїзної документальної перевірки Нацкомісії від 03 березня 2017 року № 58/1/26-15-14-03-04/37924499, Нацкомісією подано звіт «Про суми нарахованої заробітної плати (допомоги, грошового забезпечення, компенсації) виплат за договорами цивільно-правового характеру та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за січень, травень, червень, вересень, листопад 2015 року. Згідно даних ІС «Податковий блок» звіт подано з помилками, про що свідчить квитанція № 2.

Відповідно до пункту 8 Наказу ДФСУ № 435 від 14 квітня 2015 року «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Наказ № 435) звіт страхувальником повинен подаватися у повному обсязі. Звіт, складений з порушеннями вимог цього Порядку, у тому числі без обов'язкових реквізитів, передбачених пунктом 6 цього розділу, та поданий без необхідних таблиць, не вважається звітом і вважається таким, що не подавався.

Відповідно до пункту 1 розділу 5 зазначеного Наказу № 435 у разі виявлення помилки у звіті до закінчення терміну його подання страхувальник повторно формує та подає звіт у повному обсязі до фіскального органу за місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий звіт, поданий страхувальником до закінчення термінів подання звітності, визначених цим Порядком.

Якщо страхувальником до закінчення терміну подання звіту подаються лише окремі таблиці за поточний звітний період звіту зі статусом «скасовуючи», «додаткова» цей звіт не вважається звітом і вважається таким, що не подавався.

Отже, перевіркою встановлено, що в інтегрованій картці платника єдиного внеску Нацкомісії відсутні показники щодо нарахування єдиного внеску за січень, травень, червень, вересень та листопад 2015 року, а суми нарахувань єдиного внеску не відповідають відображеним у звітах, що призвело до заниження суми єдиного внеску в розмірі 36,3 % (до 01 січня 2016 року) на загальну суму 87 086, 33 грн. та у розмірі 6,1 % на загальну суму 13 744, 82 грн.

Примірник Акту від 03 березня 2017 року надано для ознайомлення посадовій особі Нацкомісії у день його складення під підпис.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

Крім того, відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті перевірки, вони мають право подати свої заперечення протягом п'яти робочих днів з дня отримання акту перевірки.

Разом з тим, будь-яких зауважень або заперечень щодо змісту та висновків наданого Акту від 03 березня 2017 року позивачем та його представниками не подавалося.

На підтвердження своїх доводів щодо своєчасності та повноти сплаченого єдиного соціального внеску позивачем надано до матеріалів справи копії платіжних доручень за період з січня по грудень 2015 року, разом з тим надані докази не спростовують висновків відповідача, викладених в Акті перевірки від 03 березня 2017 року стосовно подання звіту з помилками, внаслідок чого утворилася ситуація щодо заниження суми єдиного внеску в розмірі 36,3 % (до 01 січня 2016 року) на загальну суму 87 086, 33 грн. та у розмірі 6,1 % на загальну суму 13 744, 82 грн.

Крім того, представником відповідача надано витяги з електронної бази, доступної для позивача, а саме: квитанції 2 звітів за січень, травень, червень, вересень, листопад 2015 року, згідно яких за результатами обробки поданих позивачем звітів виявлено помилки та запропоновано позивачу виправити їх із повторним надісланням електронного документу.

Отже, позивач мав можливість ознайомитися із результатами обробки його звітів про сплату єдиного соціального внеску, оскільки поряд з паперовим користувався й електронним способом подачі звітності до фіскального органу, та своєчасно дізнатися про виявлені у звітах помилки, виправити їх, повторно надіславши електронні документи відповідачу.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9, статей 73, 74, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, із системного аналізу вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності обставин, на які посилався позивач. Натомість судом встановлено, що оскаржувані вимога та рішення відповідача від 14 березня 2017 року винесені на законних підставах та у межах повноважень відповідача, яким доведено їх правомірність та під ставність.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда