Справа № 826/20009/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2018 Київ К/9901/2420/18 826/20009/13-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 (головуючий суддя: Бєлова Л.В., судді: Гром Л.М., Міщук М.С.)

у справі №826/20009/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сингента»

до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Сингента» (далі - позивач, ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.09.2013 № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ у сумі 2968105,00 грн. - застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.02.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.09.2013 № .

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 14.1.156 пункту 14.1 ст. 14, пункту 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України (далі - ПК), та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Доводи відповідача дублюють висновки, викладені в акті перевірки від 28.08.2013 № 1043/40-30/30265338, які стали підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 2968105,00 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.09.2013 № , з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від від 28.08.2013 № 1043/40-30/30265338. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми пункту 120.2 ст. 120 ПК, а саме при поданні уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ не було самостійно нараховано суму штрафу.

Як встановлено у судовому процесі, у податковій декларації з ПДВ за травень 2013 року було відображено податкове зобов'язання у сумі 59362100,00 грн. у рядку 25 «сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного попереднього звітного (податкового) періоду та (рядок 18-рдок 21)», однак ця сума не була перенесена до рядку 25.1 «сплачується до загального/спеціального фонду державного бюджету» або рядку 25.2 «залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства та/або спрямовується на спеціальний рахунок» .

07.06.2013 позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань із ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за квітень 2013 року, в якому показник рядку 25 було перенесено до рядку 25.1.

Згідно з а пунктом 50.1 ст. 50 ПК, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Наведеними правовими нормами встановлено 2 способи виправлення помилок у податковій звітності платника податків. У залежності від обраного способу виправлення такої помилки, абзацом третім цього пункту передбачено 2 розміри штрафів (3-хвідсотковий чи 5-тивідсотковий), які платник податків має сплатити. При цьому, розмір штрафу визначається від суми недоплати (заниження податкового зобов'язання). Отже, при виявленні помилок у податковій звітності, які не призвели до недоплати податкових зобов'язань штраф не сплачується.

Застосовуючи вказані правові норми, апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, за встановлення у судовому процесі обставин відсутності факту заниження позивачем суми податкового зобов'язання із ПДВ внаслідок вказаної помилки, зробив правильний висновок про безпідставність застосованих до позивача штрафних санкцій.

Доводи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 341, 343, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко