Справа № 725/5749/17
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/5749/17

Головуючий у 1-й інстанції: Іщенко І.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

01 лютого 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Соціалістичної республіки В'єтнам ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної республіки В'єтнам ОСОБА_3 про примусове видворення,

В С Т А Н О В И В :

19 грудня 2017 року Чернівецький прикордонний загін звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив примусово видворити за межі території України відповідача та затримати його, з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено. Вирішено видворити за межі території України у примусовому порядку громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Затримати з метою забезпечення примусового видворення громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, с. Журавичі, вул. Перемоги, 27, Ківерцівського району Волинської області, терміном до шести місяців.

Представником відповідача подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в який він зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не звернув увагу при вирішенні справи на наявність ратифікованої Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 17 грудня 2017 року ОСОБА_3, був затриманий в межах контрольованого прикордонного району, під час спроби незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб, на напрямку 909 прикордонного знаку, на відстані 1000 м до українського-румунській кордону, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби "Мамалига" територія м.п. Ванчіківці Новоселицького району, Чернівецької області, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання (а.с. 6).

19 грудня 2017 року начальником Чернівецького прикордонного загону відносно відповідача, на підставі статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" прийнято рішення про примусове повернення за межі території України з наданням строку для його виконання до 17 січня 2018 року.

На думку позивача, відповідач є порушником законодавства України з прикордонних питань, обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, а тому він підлягає примусовому видворенню, що і стало підставою для звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями КУпАП та Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в'їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 1 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до пункту 1.6. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150) підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до частини 1 статті 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З тексту позовної заяви колегією суддів встановлено, що 19 грудня 2017 року позивачем прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України та надано строк для його виконання до 17 січня 2018 року.

Водночас, позивач, у цей же день, 19 грудня 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив примусово видворити за межі території України відповідача та затримати його, з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

У матеріалах адміністративної справи рішення про примусове повернення відповідача від 19 грудня 2017 року, а також його копія відсутні.

На вимогу суду, позивач рішення про примусове повернення від 19 грудня 2017 року, на яке він посилається у позові, суду не надав.

Таким чином суд не може ні підтвердити, ні спростувати твердження позивача, якими він обґрунтовує позов, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення за межі території України, через не пред'явлення такого рішення суду.

Також позивач не надав доказів інших доказів, що вимагались судом.

З позовної заяви та пояснень відповідача вбачається, що він прибув до України авіарейсом THУ 465 Стамбул-Одеса.

Враховуючи те, що відповідач потрапив на територію України через митний та прикордонний контроль в аеропорту, то відповідно до статті 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" суд припускає, що відповідач мав візу (дозвіл) на перебування в Україні.

Позивач доказів зворотнього, а також того, що у відповідача закінчився термін дії (візи) дозволу на перебування в Україні не надав.

У матеріалах справи (а.с. 17) міститься копія паспорту відповідача, з якої слідує, що він є громадянином Соціалістичної республіки В'єтнам ОСОБА_3.

З тексту позовної заяви, позовних вимог та наданих позивачем доказів слідує, що позивач не заперечує того факту, що відповідач є громадянином Соціалістичної республіки В'єтнам.

Законом України "Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав" від 03 вересня 2008 року ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25 вересня 2007 року в м. Нью-Йорку.

Статтею 4 Угоди встановлено, що запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації.

Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати.

Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій Договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Конкретне застосування процедури реадмісії визначено Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 лютого 2015 року № 158.

Відповідно до пункту 1 розділу ІХ Інструкції, у разі встановлення відповідними імплементаційними (виконавчими) протоколами до міжнародних угод про реадмісію іншого порядку реадмісії, ніж той, що встановлений у цій Інструкції, застосовуються положення, визначені цими протоколами.

Згідно з частиною 1 статті 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України не надав жодних пояснень, чому до відповідача не застосовано процедуру реадмісії, а є необхідність застосувати примусове видворення.

Таким чином, позивач не навів належних підстав для примусового видворення відповідача.

Що стосується позовної вимоги про затримання позивача з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Отже, чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для звернення з позовом до суду щодо застосування судом заходів до іноземця або особи без громадянства.

Колегію суддів встановлено, що позивач звернувся з позовом про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Проте, позивачем не доведено підстав для примусового видворення відповідача та необхідності його ідентифікації.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про затримання відповідача з метою його примусового видворення є передчасним.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу громадянина Соціалістичної республіки В'єтнам ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 грудня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена відповідно до частини 4 статті 272 КАС України.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.