Справа № 348/2213/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12523/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області (головуючий суддя Міськевич О.Я.) ухвалену в порядку скороченого провадження в м.Надвірна 21 листопада 2017 року у справі №348/2213/17 за позовом ОСОБА_2 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

31.10.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі ОСОБА_3), просив визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням суми допомоги на оздоровлення на підставі довідки Апеляційного суду Івано-Франківської області №04-12/220-17 від 20.10.2017, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату з 24.12.2016 щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Апеляційного суду Івано-Франківської області №04-12/220-17 від 20.10.2017 без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2017 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, й виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, і вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто, матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2017 та відмовити в задоволені позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суддя, який вийшов у відставку, має право на отримання пенсії на умовах, визначених Законом, або на щомісячне довічне грошове утримання. Вказує, що матеріальні виплати, зазначені у Законі України «Про оплату праці», та матеріальна допомога це не ідентичні поняття, а тому законних підстав для віднесення матеріальної допомоги до складу (структури) заробітної плати державного службовця немає. Окрім того, зазначає, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2017 року справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 05.02.2018.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Від скаржника надійшла заява про розгляд справи без участі у звязку з неможливістю забезпечити представника ОСОБА_3. Позивач в судове засідання не зявився, явку повноважного представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.3 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, рішенням Вищої ради юстиції України від 19.12.2016 у звязку з поданням заяви про відставку та відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України ОСОБА_2 звільнений з посади судді Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Наказом голови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.12.2016 ОСОБА_2 відрахований із штату суду з 23.12.2016.

З 24.12.2016 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Надвірнянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

20.10.2017 ОСОБА_2 звернувся в ОСОБА_3 із заявою щодо перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням отриманої допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, долучивши довідку Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.10.2017 №04-12/220-17.

ОСОБА_3 від 27.10.2017 №359/К-15 позивача повідомлено, що відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» допомога на оздоровлення для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не враховуються, а тому підстав для перерахунку пенсії на підставі довідки від 20.10.2017 №04-12/220-17 немає підстав (а.с.10).

Вважаючи відмову ОСОБА_3 протиправною, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010, який втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII Закону № 1402-VIII від 02.06.2016, (далі Закон №2453-VI) та згідно з ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу, (далі Закон №1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (ч.2 ст.135 Закону №1402-VIII).

Перелік зазначених складових суддівської винагороди є сталим та вичерпним, а розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди.

Статтею 136 Закону №1402-VIII встановлено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу при наданні щорічної оплачуваної відпустки передбачалась і статтею 134 Закону №2453-VI.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, який набрав чинності з 30 вересня 2016 року встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, не призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом №1402-VIII та не працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу, становить 80 відсотків (у максимальному розмірі 90%) суддівської винагороди, обчисленої з посадового окладу та доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Матеріальна допомога на оздоровлення законодавцем не віднесена до складових, що входять в обчислення суддівської винагороди та відповідно щомісячного довічного грошового утримання судді.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 року.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3, абз. 1, 2, 4, 6 ч. 5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, частини 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.10.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213- VIII.

Відповідно до вказаного рішення, частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно з п.3 рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Крім того, зазначене рішення не стосується питання включення матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної оплачуваної відпустки у складову суддівської винагороди та розрахунку довічного грошового утримання судді.

Щодо покликань позивача на ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до положень якої отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, то суд апеляційної інстанції зауважує, що врахування цих положень можливе у разі призначення позивачу пенсії, а не довічного грошового утримання.

Порядок обчислення довічного грошового утримання не регулюється зазначеними законами, а чітко визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII, який є спеціальним і не пов'язує розмір складових суддівської винагороди, що враховуються при обчисленні щомісячного грошового утримання судді із сплатою страхових внесків.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що пенсійним органом правомірно відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягаю.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції вирішуючи даний публічно-правовий спір порушив норми матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Щодо судових витрат, то такі, у відповідності до ст.139 КАС України, не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 317, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2017 року у справі № 348/2213/17 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_2 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_1
Повний текст Постанови складено 05.02.2018