Справа № 810/4452/17
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

02 лютого 2018 року м. Київ № 810/4452/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрівська Н.А., ознайомившись з адміністративним позовом

ОСОБА_1
до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійович, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чмирука Олександра Валерійовича
про визнання протиправними та скасування договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати договір №2961 від 09.11.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про дарування гаража під НОМЕР_1 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Старокиївського району міста Києва «Ластівка», що знаходиться в м. Києві по вул. Шовковичній, 38; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37633410 від 18.10.2017 о 18:11:34, внесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком Олександром Валерійовичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2017 адміністративна справа №810/4452/17 за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергія Анатолійовича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Чмирук Олександра Валерійовича про визнання протиправним та скасування договору на підставі п.2 ч.1 ст.29 Кодексу адміністративного судочинства України передана до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №810/4452/17 та вказану справу 19.01.2018 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відкриття провадження в адміністративній справі по даному позову, суд виходить з наступного.

На день направлення позовної заяви на адресу суду засобами поштового зв'язку - 14.12.2017 діяли положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.08.2017, відповідно до яких, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, крім іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом (п.п.3, 4, 6, 3 ч.1 ст.107 Кодексу).

Частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на день звернення позивача до суду із даним позовом) визначалось, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У відповідності до переліку спорів, віднесених частиною 2 статті 17 цього ж Кодексу в тій же редакції, адміністративними судами за правилами адміністративного судочинства зокрема розглядаються: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п.1); спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів (п.4).

При цьому, адміністративний договір на той час визначався процесуальним законодавством як дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Таким чином, до адміністративного суду може бути оскаржений не будь-який договір, а тільки той, що має ознаки адміністративної угоди.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (ст.ст.2, 17 КАС України у редакції від 03.08.2017).

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 оскаржується договір дарування з підстав порушення порядку вчинення нотаріусом правочину щодо розпорядження майном (посвідчення нотаріусом договору дарування гаража під НОМЕР_1 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Старокиївського району міста Києва «Ластівка» без згоди співвласника), а також дії нотаріуса по внесенню даних про цей правочин до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивуються порушенням прав позивача на дане майно та обґрунтовані недотриманням положень, не тільки Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012, а і вимог Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Дарувальником за даним договором є ОСОБА_4, з яким позивач перебувала у шлюбі, що в подальшому був розірваний за рішенням суду від 31.10.2016.

Так, згідно частини 4 статті 369 КАС України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, що діяла станом на 14.12.2017, справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин віднесені до компетенції судів що здійснюють розгляд справ у порядку цивільного судочинства.

Отже, на день звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом вирішення спору щодо визнання протиправним та скасування договору, що порушує право позивача на володіння майном, яке є спільним майном подружжя, відносилось до компетенції того суду, яким здійснюється розгляд справи за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до положень, закріплених в частині 3 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на день звернення позивача до суду) не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Слід зазначити, що при визначенні підвідомчості спору суд виходить не лише із його суб'єктного складу, а й із характеру спірних правовідносин.

Зміст позовних вимог, заявлених до особи, що формально відповідає визначенню «суб'єкта владних повноважень», наведеного у пункті 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчать про те, що зазначені положення процесуального права позивачем враховано не було.

15.12.2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції (далі по тексту - КАС України в чинній редакції), визначеній Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно пункту 12 частини 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

У відповідності до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Згідно із визначенням, наведеним у пункті 2 частини 1 статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Адміністративний договір визначається пунктом 16 частини 1 статті 4 КАС України як спільний правовий акт суб'єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб'єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов'язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону:

а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб'єктами владних повноважень;

б) для делегування публічно-владних управлінських функцій;

в) для перерозподілу або об'єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом;

г) замість видання індивідуального акта;

ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг.

За змістом положень ст.202 і ст.717 Цивільного кодексу України, договір дарування майна є правочином, вчиненим особою з метою набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків за яким одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Наведені положення засвідчують неможливість віднесення спору щодо скасування договору дарування до компетенції адміністративного суду ні за положеннями Кодексу адміністративного судочинства в редакції на день направлення даного позову до суду (14.12.2017), ні за вимогами КАС України в редакції на час вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у даній справі.

Такий спір підсудний місцевим загальним суд, що розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин (ч.1 ст.19 ЦПК України в чинній редакції).

Частиною 3 статті 3 КАС України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного

суду.

Похідна позовна вимога - це вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) (п.23 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частиною 4 статті 172 КАС України закріплено, що об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства не допускається, якщо інше не встановлено законом. Аналогічне положення викладено і в ч.6 ст.21 КАС України.

З огляду на наведене, на день постановлення даної ухвали у суду відсутні підстави для відкриття провадження у адміністративній справі за позовом, в якому поєднано вимоги що підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

Зважаючи на вимоги пункту 12 частини 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України, з урахуванням інших наведених вище норм процесуального права, суд визнає за доцільне надати позивачу строк для приведення позовної заяви в цілому та його прохальної частини зокрема у відповідність до положень Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції щодо визначення предмета спору, що має ознаки публічно-правового. Усунути недоліки позивач має шляхом подання до суду позовної заяви, оформленої з урахуванням вищезазначених вимог, а також з наданням копій у відповідній кількості для направлення відповідачу (відповідачам).

Відповідно до ч.3 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Одночасно суд звертає увагу позивача на те, що абзацом другим частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України в чинній редакції закріплено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Вказане положення дає позивачу можливість звернутись із даним позовом до місцевого загального суду для розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст.3, 19, 21, 30, 160, 161, ч.1 ст.169, ст.ст.243, 248, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Прийняти адміністративну справу №810/4452/17 до провадження.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

3. Встановити позивачу десятиденний строк з дня одержання даної ухвали для усунення недоліків.

4. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

5. Копію ухвали невідкладно надіслати особам, що звернулися із позовною заявою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.А. Добрівська