Справа № 554/5631/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Струков О.М.

22 січня 2018 р. Справа № 554/5631/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Калиновського В.А.

суддів: Калитки О. М. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Цибуковська А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 09.11.2017 м. Полтава, по справі № 554/5631/17

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві лейтенанта поліції ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава з позовом до Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві лейтенанта поліції ОСОБА_2, в якому просив суд: визнати протиправними дії інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Полтаві лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо винесення постанови серії АР №511062 від 09 липня 2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1; скасувати постанову АР №511062 від 09 липня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3840 грн.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що інспектором при притягненні його до адміністративної відповідальності не були з'ясовані та не доведені обставини, які б свідчили про наявність у його діях ознак правопорушення. Стверджує, що ним були виконані вимоги правил дорожнього руху, а саме здійснено зупинку перед дорожнім знаком 2.2.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2017 р. було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 09.11.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем, Департаментом патрульної поліції Національної поліції України, подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 19 Конституції України, ст.ст. 11, 69 КАС України, ст.ст. 33, 122, 258, 280 КУпАП, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №511062 від 09 липня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_1 09 липня 2017 року об 11 год. 35 хв. керуючи транспортним засобом «ЗАЗ Daewoo» номерний знак НОМЕР_1, в м.Полтаві на перехресті вул. ОСОБА_3 та провул. Високий, в порушення вимог п.п. 8.4 ПДР України, не виконав вимогу знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 122 ч.1 КУпАП. Вканою постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. ( а.с. 53).

Непогодившись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Відповідно до вимог знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" п. 33.2 ПДР України забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня перед знаком.

Відповідно до п.п. в) п. 8.4 ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП України перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Частиною ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з матеріалів справи докази дотримання умов, передбачених ч.2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», відсутні.

Також з матеріалів справи не вбачається який саме засіб відео фіксації був використаний. Тобто відсутні докази відповідності фіксації і ч. 1 ст. 40 Закону України «Про поліцію».

З наданого відповідчем до суду відеозапису події, сам факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не зафіксовано, а в розмові з відповідачем ОСОБА_1 заперечує порушення ним правил дорожнього руху.

Таким чином, запис, який здійснено при оформленні правопорушення, не містить інформації щодо порушення і відповідно відповідач не може посилатися на нього, як на доказ правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів зазначає, що крім відеозапису відповідач не надав суду жодних допустимих доказів, які підтверджували б правомірність винесеної ним постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КпАП України.

Осакаржувана постанова також не містить жодного посилання на докази, якими керувався уповноважений орган при винесенні постанови.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які підтверджують правомірність винесеної ним постанови з приводу притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, не з'ясував всіх фактичних обставин справи, тим самим порушив права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3040 грн. 65 коп., повязаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду; 3) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини пятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України гарантовано свободу договору, тобто відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та його представником - ОСОБА_4 укладено Договір про надання правової допомоги від 03.01.2018, який діє до виконання виконавцем зобовязань за цим Договором, наслідком яких є постановлення рішення (постановлення ухвали/рішення по справі, укладення мирової угоди затвердженої ухвалою суду) судом першої/апеляційної/касаційної інстанції або дострокового припинення у порядку передбаченому Договором (а.с. 99-101).

Представник позивача є фахівцем у галузі права, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 1142 від 04.01.2012 року (а.с. 21).

Так, відповідно до пункту 1.1 Договору позивач доручив, а його представник взяв на себе зобовязання надавати позивачу правничу допомогу в адміністративній справі за позовом до Інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування судових витрат.

Тобто, метою та першочерговим завданням підписання вказаного Договору був захист інтересів позивача у конкретній справі, повязаний із порушенням його права.

Згідно п. 4.1 зазначеного Договору, вартість по Договору за надання правничої допомоги, тобто правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення, становить 699 (шістсот девяносто девять) гривень за годину надання Виконавцем: правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань; складання запитів, заяв, скарг, звернень, клопотань, інших процесуальних документів правового характеру; вивчення/ознайомлення/ та аналіз наданих Замовником матеріалів (доказів), підбір нормативної бази; здійснення представництва інтересів Замовника в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення тощо.

На підтвердження витрат позивача, повязаних із наданням правничої допомоги у звязку з розглядом даної справи в апеляційній інстанції, останнім надано до суду Довідку-розрахунок № 03 від 05.01.2018р., згідно якої позивачу було надано такі види правової допомоги: консультації (0,50 год.) - 439,50 грн.; вивчення та аналіз наданих доказів (0,45 год.) - 314,55 грн.; підбір нормативної бази (1 год.) - 699 грн.; написання відзиву на апеляційну скаргу (2,40 год.) - 1677,60 грн., всього на суму 3040,65 грн. (а.с. 103).

Отже, згідно Договору про надання правової допомоги від 03 січня 2018 року, позивачу надано правову допомогу по справі вартістю 3040,65 грн. відповідно до калькуляції вартості правничої допомоги фактично витрачених годин роботи.

Зазначені грошові кошти сплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 05.01.2018 (а.с. 102).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що надання правової допомоги, її межі, обсяги і вартість підтверджені належними і допустимими доказами, які містяться у матеріалах справи.

З урахуванням викладеного, слід дійти до висновку, що витрати позивача на правову допомогу у сумі 3040,65 грн., пов'язаних з розглядом даної справи в апеляційній інстанції, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Октябрського районного суду м. Полтава від 09.11.2017 року по справі № 554/5631/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 09.11.2017 р. по справі № 554/5631/17 залишити без задоволення

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 09.11.2017 по справі № 554/5631/17 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) витрати на правову допомогу в розмірі 3040 (три тисячі сорок) грн. 65 коп.

< Порядок набрання чинності >

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Постанова складена в повному обсязі 29.01.18.