Справа № 826/7015/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 січня 2018 року № 826/7015/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом державної установи « 70 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась державна установа « 70 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України (далі - позивач, ДУ « 70 управління начальника робіт» МОУ) до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 15.03.2017 № 805-17, прийняту Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу № 196 від 16.03.2017 прийняте Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкова вимога від 15.03.2017 № 805-17 та рішення про опис майна у податкову заставу № 196 від 16.03.2017, винесені податковим органом в березні 2017 року, після винесення Господарським судом м. Києва постанови про визнання банкрутом ДУ "70 Управління начальника робіт" Міністерства оборони України та відкриття ліквідаційної процедури, а тому податкова вимога від 15.03.2017 № 805-17 та рішення про опис майна у податкову заставу № 196 від 16.03.2017, є такими, що визначають обмеження щодо розпорядження майно позивача - банкрута, а отже с протиправним і незаконними та підлягають скасуванню в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзиву на позову заяву не надав.

В судовому засіданні, судом на підставі положень частини 6 статті 128 КАС України (в редакції від 13.07.2017р.) ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з фактичних обставин справи, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у місті Києві 15.03.2017 року було винесено податкову вимогу № 805-17, відповідно до якого, за ДУ « 70 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України станом на 14.03.2017 року обліковується податковий борг з земельного податку з юридичних осіб у розмірі 69 305,29 грн.

Рішенням заступника начальника ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві Рубан М. О. про опис майна у податкову заставу №196 від 16.03.2017 року здійснено опис майна, що перебуває у власності ДУ « 70 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України.

Позивач, не погоджуючись з зазначеними рішеннями відповідача звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 4.1.153 статті 14 Податкового кодексу, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пункт 14.1.175 статті14 Податкового кодексу).

Пунктами 88.1 та 88.2 статті 88 Податкового кодексу України встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно з пунктами 89.1 та 89.2 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

При цьому, умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів визначено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року 2343-XII (надалі - Закон N 2343-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 названого Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо;

строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав;

у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури;

припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута;

відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю;

продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом;

скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається;

вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі;

виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

З метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, здійснюється офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет (ч. 3 цієї статті).

Аналіз наведених положень свідчить про те, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, останній перебуває в особливому правовому режимі, коли не виникає жодних зобов'язань зі сплати, зокрема, податків, зборів чи інших обов'язкових платежів.

Водночас, у випадку існування зобов'язання боржника перед іншими особами, організаціями, установами, підприємствами, останні можуть звернутися до суду із відповідною заявою в порядку Закону N 2343-XII в статусі кредитора.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Господарського суду м. Києва від 10.01.2017 у справі № 50/25-6 та заявою ТОВ "ВО «ЛІМ - Україна» до ДУ « 70 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України про визнання банкрутом - визнано Позивача банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру та, зокрема, п. 9 резолютивної частини даної постанови зазначено "Скасувати арешти накладені на майно ДУ и70 Управління начальника робіт" Міністерства оборони України (), визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном вказаного боржника. Накладення нових арештів чи інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається

Виходячи із наведеного, судом встановлено, що оскаржувані позивачем податкова вимога від 15.03.2017 № 805-17 та рішення про опис майна у податкову заставу № 196 від 16.03.2017 винесені податковим органом в березні 2017 року вже після винесення Господарським судом м. Києва постанови про визнання банкрутом ДУ "70 Управління начальника робіт" Міністерства оборони України та відкриття ліквідаційної процедури.

А отже, суд приходить до висновку, що з дати винесення постанови Господарського суду м. Києва, а саме: з 10.01.2017 р. нарахування будь-яких податкових зобов'язань та накладення нових арештів на ДУ « 70 Управління начальника робіт» мало бути припинено.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про протиправність податкової вимоги від 15.03.2017 № 805-17 та рішення про опис майна у податкову заставу № 196 від 16.03.2017, що були прийняті ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФ у м. Києві та наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню

Відповідно, беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ними судові витрати.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ДУ "70 Управління начальника робіт" Міністерства оборони України (, 04053, м. Київ, вул. Артема, 59) - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 15.03.2017 № 805-17, прийняту Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу №196 від 16.03.2017 прийняте Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.

4. Присудити здійснені ДУ "70 Управління начальника робіт" Міністерства оборони України (, м. Київ, вул. Артема, 59) судові витрати в розмірі 1600,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві (Код , 02068, м. Київ, вул. Кошиця,3).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.А. Качур