Справа № 815/5626/17
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5626/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан,4, ) до фізичної - особи підприємця ОСОБА_1 (65029, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та арешту коштів на рахунках платника податків у банківських установах,-

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом звернулось Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі ГУ ДФС) до фізичної - особи підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1І.), у якому позивач просить: - підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1; - накласти арешт на кошти на рахунках ФОП ОСОБА_1 у банківських установах.

Позивач зазначив, що 10.10.2017 року на адресу ГУ ДФС надійшла заява фізичної особи ОСОБА_2 щодо ймовірного використання у магазині «Ооdjі» праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

На підставі п. 75.1 статті 75, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України, ГУ ДФС було видано Наказ №2974 від 10.10.2017 року «Про проведення фактичної перевірки» магазину «Ооdjі» за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 1 (ЦУМ) з 10.10.2017 року, тривалістю 10 робочих днів, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими) особами.

В наказі та направленні на перевірку відповідно до вимог п.81.1 ст.81 ПКУ були зазначені обєкт який перевіряється та його адреса.

При виїзді 12.10.2017 року на підставі наказу від 10.10.2017 року та направлень на перевірку № 3090 та № 3091 від 10.10.2017 посадовими особами ГУ ДФС на адресу магазину «Ооdjі» : м. Луцьк, пр. Волі, 1 (ЦУМ), особами, якими фактично проводились розрахункові операції, було не допущено ревізорів органу ДФС для проведення фактичної перевірки.

Причиною недопуску, яка викладена у поясненнях, працівники зазначають невідповідність наказу та направлень вимогам п. 81.1 ст. 81ПКУ, а саме те, що в наказі та направленні не вказано найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється).

Проте до моменту проведення перевірки посадовими особами органу ДФС не було відомо кому належить мережа магазинів «Ооdjі», так як будь яка інформація щодо власника у Аналітичній системі «Податковий блок» відсутня. Ревізорами-інспекторами ГУ ДФС і шляхом опитування працівників та ознайомлення з інформацією, яка знаходиться у куточку споживача (доступна усім відвідувачам) зазначеного магазину, було зясовано, що роздрібну торгівлю одягом у згаданій торгівельній точці: м. Луцьк, пр. Волі, 1 (ЦУМ) здійснює ФОП ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1).

У звязку з відмовою у допуску до проведення перевірки, було складено акт недопуску до проведення перевірки № 408/03-20-13-07 від 12.10.2017 року та акт відмови від підписання наказу на проведення перевірки № 407/03-20-13-09 від 12.10.2017 року, що відповідно до положень пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПКУ є підставою для застосування адміністративного арешту майна платника податків.

23.10.2017 року ГУ ДФС було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання в платника податків, наведене в п. 94.1 ст. 94 ПКУ, за своїм змістом охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна. Водночас арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абз.2 пп.94.6.2 п.94.6 ст.94 здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду. Жодного рішення податковий орган в такому випадку не приймає. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Позивач вважає, що специфіка виконання податковими органами своїх повноважень та особливості господарської діяльності окремих платників податків викликають необхідність оперативності застосування адміністративного арешту майна та перевірки обґрунтованості. Отже, саме з метою оперативної перевірки наявності підстав і застосування адміністративного арешту і гарантування як прав та інтересів платника податків, так і належного здійснення повноважень податковими органами законом передбачено право податкових органів звертатись до суду із поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Саме тому стаття 183-3 КАС України встановлює особливий, оперативний, порядок розгляду такого подання та імперативно приписує необхідність негайного виконання судового рішення за результатами такого розгляду.

На думку позивача суд при розгляді вказаного подання здійснює функцію контролю за правомірністю дій податкового органу щодо застосування арешту, в той час як розглядаючи позовні вимоги податкового органу щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, суд розглядає публічно-правовий спір в загальному порядку.

Позивач стверджує, що положення ст. 94 ПК України та ч.8 ст. 183-3 КАС України щодо необхідності перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків протягом 96 годин стосуються виключно особливого провадження за поданням податкового органу, в той час як перевірка обґрунтованості адміністративного арешту в порядку позовного провадження здійснюється в загальному порядку без обмеження вказаним строком та без можливості негайного виконання рішення суду у підтвердження обґрунтованості арешту до набрання рішенням законної сили встановленому нормами КАС України порядку, у звязку з чим просив задовольнити позов.

Відповідач надав до суду витребувані докази та заперечення на позов (вх.08.12.2017 року, а.с.63-64), а у звязку зі змінами в КАС України, подав до суду відзив на позов з доказами відправлення копії відзиву позивачу (а.с.229-234).

Відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення про застосування арешту на її адресу не надходило та під розписку не вручалося. Про прийняття рішення про застосування арешту вона дізналась під час отримання засобами поштового звязку позовної заяви, додатком до якої є лише не завірена копія даного рішення, тобто не виконані вимоги позивачем п.94.11 ст.94 ПКУ та її право на оскарження рішення. Відповідач вважає, що звернення до суду з позовом про підтвердження обґрунтованості арешту майна платника податків до отримання ним вказаного рішення є порушенням норм законодавства.

Відповідач у відзиві не заперечувала, що станом на 12.10.2017 року користувалась частиною приміщення в магазині «Ооdjі» (м. Луцьк, пр. Волі, 1 ТЦ «ЦУМ») за договором суборенди для здійснення діяльності з продажу одягу. Окрім неї в даному магазині здійснював діяльність ФОП ОСОБА_3.

12.10.2017 року ОСОБА_4 на момент приходу в магазин «Ооdjі» працівників ГУ ДФС для проведення фактичної перевірки, була найманим працівником ФОП ОСОБА_3.

ОСОБА_4 було не допущено до проведення фактичної перевірки працівників ГУ ДФС, у звязку з тим, що в направленні та наказі на проведення перевірки не було вказано, який саме платник податків перевіряється.

Відповідач вважає, що не відповідає дійсності твердження позивача про відмову ОСОБА_4 від підпису в направленні та наказі на проведення перевірки, оскільки вона власноруч у наказі зазначила про ознайомлення з наказом про проведення перевірки та отримання його копії, а також у направленні на перевірку №3090, що воно їй предявлено, а також предявлено службове посвідчення. Вказані відомості відсутні в направленні №3091. Направлення №3091 від 10.10.2017 року перед перевіркою не предявлялось.

Посилання позивача про те, що до моменту перевірки, податковому органу не було відомо хто здійснює діяльність в магазині «Ооdjі» (м. Луцьк, пр. Волі, 1, ТЦ «ЦУМ») не може прийматися платником податків як обставина, за якої не вказані найменування та реквізити платника податків в наказі та направленні на проведення перевірки. А твердження позивача ГУ ДФС, що про здійснення діяльності в магазині «Ооdjі» (м. Луцьк, пр. Волі, 1 ТЦ «ЦУМ») відповідачем було встановлено під час перевірки шляхом опитування працівників магазину не підтверджено жодним доказом. Відповідач зазначив, що підтвердженням здійснення діяльності в ТЦ «ЦУМ» за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 1 є витяг з реєстру платників єдиного податку, а тому у Позивача була можливість встановити дані платника податків який здійснює діяльність на стадії перевірки скарги громадянки ОСОБА_2, на яку позивач посилається як на підставу для призначення перевірки.

Відповідач також вважає, що заява гр. ОСОБА_2 не може бути підставою для призначення перевірки, у звязку з тим що вона складена з порушенням вимог ч. 7 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» та підлягає поверненню заявнику на підставі ч. 8 ст. 5 вказаного закону. В заяві відсутній обовязковий реквізит, а саме місце проживання громадянина.

До позову позивачем надана копія рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 23.10.2017 року, яке підписано в.о. ГУ ДФС ОСОБА_5, але станом на 23.10.2017 року до виконання своїх обовязків начальника ГУ ДФС приступила ОСОБА_6.

Підставою для відмови у задоволенні позову відповідач зазначає наявність обставини, що позивачем недотримання строків звернення до суду з поданням або позовом про підтвердження адміністративного арешту, враховуючи, що відповідно до п. 94.10 ст. 94 ПКУ арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Згідно з пунктом 94.19 ПКУ припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з, зокрема, відсутністю протягом строку, зазначеного у п.94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

За відсутністю прийняття рішення судом у встановлений строк адміністративний арешт майна припиняється. Таким чином, адміністративний арешт накладений рішенням позивача від 23.10.2017 року є припиненим.

Позивач подав до суду відповідь на відзив (а.с.326-238), в якій вважав заперечення відповідача викладені у відзиву безпідставними.

Позивач зазначив, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 23.10.2017 року було направлено відповідачу разом з позовною заявою. Твердження відповідача про необхідність вручення їй вказаного рішення є безпідставним, оскільки згідно п. 94.6 ст. 94 ПКУ рішення надсилається платнику податків.

Також позивач вважав необхідним залишити поза уваги посилання ФОП ОСОБА_1 відносно непредявлення направлення №3091 від 10.10.2017 перед перевіркою. На думку позивача факт предявлення та існування двох направлень підтверджується актом недопуску до проведення фактичної перевірки №408/03-20-13-07 від 12.10.2017 року, в якому зазначені направлення на перевірку від 10.10.2017 року № 3090 та №3091. ОСОБА_4 підписала вказаний акт.

Позивач зазначив, що Акт №407/03-20-13-07 від 12.10.2017 про відмову від підписання наказу «Про проведення фактичної перевірки» від 10.10.2017 №2974 та вищезазначених направлень був складений у зв'язку первісним небажанням ознайомлення з вищезазначеними документами. В подальшому особа, яка фактично проводила розрахункові операції - ОСОБА_4 ознайомилась з наказом на проведення перевірки та направлення №3090 від 10.10.2017. Направлення № 3091 від 10.10.2017 підписано не було.

Разом з тим, у відповіді на відзив позивач звернув увагу суду на те, що відповідач не заперечує здійснення діяльності у магазині «Ооdjі» (м. Луцьк, пр. Волі, 1, ТЦ «ЦУМ»). Посилання на те, що у ГУ ДФС була можливість встановити дані платника на стадії перевірки скарги громадянки ОСОБА_2, а також, що всі необхідні документи, що необхідні для здійснення законної діяльності містяться у куточку покупця є безпідставними. При неодноразових виходах до магазину «Ооdjі» (м. Луцьк, пр. Волі, І, ТЦ «ЦУМ») було встановлено, що у куточку покупця розміщувались відомості про різних фізичних осіб- підприємців. Станом на 25.01.2018 року підприємницьку діяльність у даному магазині здійснює зовсім інша особа. Продаж одягу у вищезазначеному магазині здійснюється під одним брендом - «Ооdjі». Згідно тверджень відповідача у даному магазині підприємницьку діяльність також здійснює ФОП ОСОБА_3 з яким нібито перебувала у трудових відносинах ОСОБА_4. Позивач зазначив, що невідомо скільки ще фізичних осіб-підприємців нібито здійснює підприємницьку діяльність у даному магазині. Даний факт взагалі унеможливлює встановлення конкретної особи, яка володіє магазином «Ооdjі» (м. Луцьк, пр. Волі. 1, ТЦ «ЦУМ»), що на думку ГУ ДФС є нічим іншим, як ухилення від відповідальності. Так, як станом на день проведення фактичної перевірки у куточку покупця розміщувались інформація відносно ФОП ОСОБА_1 та шляхом опитування працівників зазначеного магазину, було зясовано, що роздрібну торгівлю одягом у згаданій торговельній точці: м. Луцьк, пр. Волі, 1, (ЦУМ), здійснює саме цей платник податків, що підтверджується наданою, особами, якими фактично проводились розрахункові операції, копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В рішенні про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 23.10.2017 року ОСОБА_5 і справді зазначений виконуючим обов'язків начальника, проте дана описка аж ніяк не впливає на законність прийнятого рішення, так як перший заступник начальника наділений повноваженнями підпису даного рішення згідно п. 94.6 ст. 94 ПК України, а ОСОБА_5 наказом ДФС України № 3152-0 від 06.10.2015 призначено на посаду першого заступника начальника ГУ ДФС у Волинській області.

Крім того, позивач вважав необґрунтованим твердження відповідача, що заява гр. ОСОБА_2 не може бути підставою для призначення перевірки у звязку з відсутністю обовязкового реквізиту, а саме місця проживання. У заяві ОСОБА_2 зазначена адреса заявника.

Також позивач зазначив, що ним 30.11.2017 року направлено запит до ПрАТ «Універмаг «Луцьк», про надання інформації та копій підтверджуючих документів щодо особи, яка орендує приміщення магазину «Ооdjі», у тому числі з метою підтвердження належності мережі магазинів «Ооdjі» ФОП ОСОБА_1. Незважаючи на неодноразові телефонні дзвінки та запити, представники ПрАТ «Універмаг «Луцьк» відверто відмовляються надавати вищезазначену інформацію.

ГУ ДФС у Волинській області вважає, що рішення про адміністративний арешт майна ФОП ОСОБА_1 є правомірним, а позов про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та арешту коштів на рахунках платника податків у банківських установах підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 21.11.2017 року провадження по справі відкрито, розпочате підготовче провадження.

Ухвалою від 21.11.2017 року витребувані докази та зупинено провадження по справі. 08.12.2017 року засобами електронного звязку до суду надійшло клопотання відповідача про продовження строку надання доказів по справі. Крім того, 08.12.2017 року до суду надійшли заперечення відповідача з копіями документів.

Ухвалою судді від 11.12.2017 року продовжений строк для надання доказів позивачу до 28.12.2017 року, направлена копія заперечень відповідача, провадження по справі зупинено.

28.12.2017 року позивач надав до суду додаткові пояснення, а також просив продовжити строк для виконання ухвали суду щодо надання доказів.

15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, згідно з яким КАС України викладений в новій редакції.

У відповідності до п.п.10 п.1 Розділу VII Перехідних Положень КАС України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою від 02.01.2018 року вирішено розгляд даної справи здійснити 29.01.2018 року за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалами від 29.01.2018 року відмовлено сторонам у задоволенні клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, а також позивачу у режимі відеоконференції.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані з умовами і порядком здійснення контролюючими органами перевірок платників податків, застосування адміністративного арешту майна платників податків, та регламентовані Податковим кодексом України, КАС України, Порядком застосування адміністративного арешту майна платників податків, затвердженого наказом МФУ №632 від 14.07.2017 року(далі Порядок №632).

Судом встановлено, що 10.10.2017 року на адресу начальника ГУ ДФС надійшла заява гр-ки ОСОБА_2, мешканки у м. Луцьк, в якій вона доводить до відома, що в магазинах «Ооdjі» та «Резервед» в ТЦ постійно змінюються наймані працівники, виникає сумнів щодо їх працевлаштування та офіційної виплати заробітної плати. Заявник просив провести перевірки у місцях здійснення продажу (а.с.15).

В цей же день 10.10.2017 року в.о. начальника ГУ ДФС ОСОБА_5 видає наказ №2974 «Про проведення фактичної перевірки», в якому посилаючись на п.75.1 ст.75,пп.80.2.7 п.80.2 ст.80 ПКУ, ст.35 Закону України «Про оплату праці» з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), наказав начальнику управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС ОСОБА_7 забезпечити проведення фактичної перевірки магазину «Ооdjі» за адресою м. Луцьк, пр. Волі. 1, ТЦ «ЦУМ», з питань дотримання вимог ПКУ (а.с.9)

На підставі наказу 10.10.2017 року службовим особам ОСОБА_8,ОСОБА_9 видані направлення на перевірку №3090, №3091 на проведення фактичної перевірки з 10.10.2017 року магазину «Ооdjі» за адресою: м. Луцьк, пр. Волі. 1, ТЦ «ЦУМ» тривалістю 10 діб, мета перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства.

12.10.2017 року службовими особами ГУ ДФС ОСОБА_8, ОСОБА_10 складений акт №407/03-20-13-07 про відмову від підписання наказу від 10.10.2017 року та направлень від 10.10.2017 року №3090, №3091, в якому зазначено, що акт складений по причині відмови від підписання наказу на направлень на проведення фактичної перевірки магазину з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками. Акт підписаний службовими особами ГУ ДФС ОСОБА_8, ОСОБА_10 та продавцем ОСОБА_4 (а.с.13).

Також 12.10.2017 року службовими особами ГУ ДФС ОСОБА_8, ОСОБА_10 складений акт №408/03-20-13-07 недопуску до проведення перевірки з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) згідно наказу від 10.10.2017року №2974 та направлень від 10.10.2017 року №3090, №3091, в якому зазначено, що акт складений по причині недопуску найманими працівниками до проведення фактичної перевірки в магазині «Ооdjі» за адресою м. Луцьк, пр. Волі. 1, ТЦ «ЦУМ». Акт підписаний службовими особами ГУ ДФС ОСОБА_8, ОСОБА_10 та продавцем ОСОБА_4 (а.с.12).

ОСОБА_4 власноруч дописано, що до перевірки не допущено, причини недопуску подаються на окремому аркуші (а.с.12/зв.).

На окремому аркуші ОСОБА_4 виклала причини недопуску до перевірки: до перевірки не допущені у звязку з тим, що наказ №2974 від 10.10.2017 року та направлення №3091 від 10.10.2017 року складені з порушенням вимог п.81.1 ст.81 ПКУ, а саме в наказі та направленні не вказано найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи -платника податку, який перевіряється) (а.с.14).

23.10.2017 року о 15.00 год. в.о. начальника ГУ ДФС ОСОБА_5 прийняте Рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким застосований умовний адміністративний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_1, що зареєстрована за адресою: 65029, м. Одеса, вул. Ніжинська, 20/26 та здійснює діяльність у м. Луцьк, пр. Волі, 1, (ЦУМ) магазин «Ооdjі» (фактичне місце здійснення діяльності) та зазначено про необхідність надіслання рішення ФОП ОСОБА_1 з вимогою заборони відчуження (здійснення будь-яких інших операцій) (а.с.8).

Цього ж дня 23.10.2017 року засобами поштового зв'язку позивач направив на адресу Одеського окружного адміністративного суду позовну заяву про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту та арешту коштів на рахунках платника податків у банківських установах, яка надійшла до суду 01.11.2017 року (а.с.4-7), а також на виконання вимог КАС України направив копію позову з додатками відповідачу.

Суд дослідивши надані сторонами докази дійшов висновку, що позовні вимоги ГУ ДФС задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України відповідно до його ст.1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених п.41.1 ст.41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з п.41 ст.41 ПКУ контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Пунктами 61.1,61.2 ст.61 ПКУ визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними ст.41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Позивач є контролюючим органом, повноваження якого визначені ПКУ.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Статтею 61 ПКУ встановлено, що податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин;

Згідно з п.75.1 ст.75 ПКУ контролюючі органи право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПКУ).

Підстави та порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст.80 ПКУ. Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1 ст.80 ПКУ).

Пунктом 80.2 ст.80 ПКУ визначені підстави для проведення фактичної перевірки. Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, за наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (пп.80.2.7 п.80.2 ст.80 ПКУ).

Аналіз положень пп.80.2.7 п.80.2 ст.80 ПКУ свідчить про те, що підставою для проведення фактичної перевірки платника податків може бути інформація, яка: - отримана в установленому законодавством порядку; - містить відомості про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету.

Судом встановлено, що у наказі позивача №2974 від 10.10.2017 року у якості підстави проведення фактичної перевірки зазначений пп. 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПКУ та у якості доказів наявності підстав для призначення фактичної перевірки надана копія заяви від 10.10.2017 року на адресу начальника ГУ ДФС гр-ки ОСОБА_2, в якій вона доводить до відома, що в магазинах «Ооdjі» та «Резервед» в ТЦ постійно змінюються наймані працівники, виникає сумнів щодо їх працевлаштування та офіційної виплати заробітної плати. Заявник просив провести перевірки у місцях здійснення продажу (а.с.15).

Суд вважає, що заява фізичної особи ОСОБА_2 на адресу ГУ ДФС, не відповідає вимогам пп.80.2.7 п.80.2 ст.80 ПКУ як підстави для видання наказу щодо проведення фактичної перевірки. Вказана заява отримана у встановленому законом порядку, проте не містить інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету. Вказана фізична особа надає лише інформацію про постійну зміну найманих працівників, та зазначає про своє припущення про відсутність їх офіційного працевлаштування. Але припущення про порушення законодавства та інформація про ці порушення (ким, відносно кого) не є тотожними поняттями.

Відповідно до пунктів 80.5, 80.7 ст.80 ПКУ допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із ст.81 цього Кодексу. Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Пунктом 81.1 ст.81 ПКУ визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Судом встановлено, що саме з підстав визначених у ст.81 ПКУ продавець ОСОБА_4 відмовила у допуску до перевірки службових осіб ГУ ДФС, а саме в наказі та в направленні не вказано найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи -платника податку, який перевіряється) (а.с.14).

Судом встановлено, що ні в наказі позивача №2974 від 10.10.2017 року, ні в направленнях на перевірку №3090, №3091 від 10.10.2017 року не зазначений платник податків, який повинен перевірятися службовими особами.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог та заперечень щодо доводів відповідача зазначив, що згідно з п.81.1 ст.81ПКУ в направленні зазначаються реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться. В направленнях на перевірку зазначені реквізити об'єкта, перевірка якого проводиться, а тому документи на перевірку складені у відповідності до норм ПКУ.

Проте суд вважає вказану позицію позивача неспроможною, оскільки зміст положень Податкового кодексу України свідчить про те, що податковий контроль здійснюється за дотриманням податкового законодавства саме платниками податків, та зокрема шляхом перевірок вказаних платників податків, а тому зазначення їх в наказі та направленнях на перевірку є обовязковим реквізитом вказаних документів.

Відповідно до п.81.1 ст.81 ПКУ в наказі про проведення перевірки зазначаються найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться. Вказані положення п.81.1 ст.81 ПКУ не позначають, що можлива альтернатива зазначення у наказі щодо проведення перевірки або платника податків або місце проведення перевірки. З урахуванням положень ПКУ обовязковим реквізитом наказу та повідомлення є зазначення платника податків, якій перевіряється, а місце перевірки (місце здійснення господарської діяльності платника податків) зазначається додатково, якщо фактична перевірка проводиться саме за вказаним місцем господарської діяльності платника податків, який може мати декілька місць здійснення своєї господарської діяльності.

Згідно з п.94.1 ст.94 ПКУ адміністративний арешт майна платника податків (є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. Відповідно до пп.94.2.3 п.94 ст.94 ПКУ адміністративний арешт майна платника податків майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Суд вважає, що наказ позивача №2974 від 10.10.2017 року, направлення на перевірку №3090, №3091 від 10.10.2017 року не відповідають вимогам законодавства, а тому відмова у допущенні на перевірку продавцем ОСОБА_4 посадових осіб ГУ ДФС є обґрунтованою.

Вказані порушення вимог законодавства призвели до того, що в жодному документі ГУ ДФС, окрім рішення про застосування адміністративного арешту майна від 23.10.2017 року, не зазначено, що перевірка здійснювалась відносно платника податків - ОСОБА_1. Вказані документи не були надані позивачем до суду в обґрунтування своїх позовних вимог.

Посилання позивача на те, що вказані обставини щодо перевірки саме ФОП ОСОБА_1 були встановлені шляхом опитування осіб в магазині та відповідно до відомостей у куточку покупця суд вважає неспроможними, оскільки не надано доказів цих обставин, та вони не підтверджені належними доказами щодо перевірки саме платника податків ФОП ОСОБА_1.

У відзиві на позовну заяву відповідач ФОП ОСОБА_1 не заперечувала, що здійснювала станом на 12.10.2017 року у вказаному магазині підприємницьку діяльність та надала відповідні докази цих обставин. Між тим, вона категорично заперечувала, що позивач здійснював перевірку саме її діяльності, оскільки вона користувалася лише частиною приміщення в магазині «Ооdjі» (м. Луцьк, пр. Волі, 1 ТЦ «ЦУМ») за договором суборенди для здійснення діяльності з продажу одягу. Окрім неї в даному магазині здійснював діяльність ФОП ОСОБА_3. Продавець ОСОБА_4 на момент приходу в магазин «Ооdjі» працівників ГУ ДФС для проведення фактичної перевірки була найманим працівником ФОП ОСОБА_3 (а.с.63-78, 229-231).

Позивач вказаних обставин зазначених у відзиві на позов у відповіді на відзив не спростував (а.с.236-238).

Таким чином, правомірність рішення про застосування адміністративного арешту майна від 23.10.2017 року, яким застосований умовний адміністративний арешт майна ФОП ОСОБА_1, на підставі недопуску нею для проведення фактичної перевірки посадових осіб ГУ ДФС, не підтверджена позивачем належними доказами, та навпаки спростовано відповідачем, що вона не має жодного відношення до недопуску посадових осіб ГУ ДФС для проведення фактичної перевірки, а продавець ОСОБА_4, яка згідно з актами, складеними посадовими особами ГУ ДФС не допустила їх до перевірки, не знаходилась з нею у трудових відносинах.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та арешту коштів на рахунках платника податків у банківських установах.

При цьому суд, враховує доводи відповідача щодо наявності інших порушень зі сторони ГУ ДФС в оформленні документів, що стосуються спірних правовідносин, зокрема відсутність відомостей про ознайомлення ОСОБА_4 з направленням на перевірку №3091 від 10.10.2017 року, оскільки її підпис наявний лише на направленні №3091 від 10.10.2017 року; підпис рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 23.10.2017 року першим заступником начальника ГУ ДФС ОСОБА_5 як в.о. начальника ГУ ДФС, оскільки 23.10.2017 року він вже не виконував обовязки начальника ГУ ДФС.

Крім того, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача викладеними у відзиві на позов, що відповідно до п. 94.10 ст. 94 ПКУ арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Згідно з пунктом 94.19 ПКУ припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з, зокрема, відсутністю протягом строку, зазначеного у п.94.10 ст.94 ПКУ рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

У відповідності з вказаними положеннями ПКУ адміністративний арешт майна платника податків, застосований до ФОП ОСОБА_1 рішенням від 23.10.2017 року о 15.00 год., є припиненням, та відповідно не може бути підтвердженим рішенням суду.

Саме з урахуванням вимог п. 94.10 ст. 94 ПКУ щодо необхідності підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, застосованого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), протягом 96 годин з часу його прийняття КАС України як в редакції до 15.12.2017 року (ст.183-3) так і в редакції, яка діє з 15.12.2017 року (ст. 283) встановив особливості провадження у справах за зверненнями органів доходів та зборів, у тому числі щодо строків звернення до суду та строків розгляду вказаних справ.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

С урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 139, 262, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (43010 Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан,4, ) до фізичної - особи підприємця ОСОБА_1 (65029 АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та арешту коштів на рахунках платника податків у банківських установах.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.