Справа № 805/4063/17-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 р. Справа№805/4063/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В. за участю секретаря судового засідання Грек К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ»

до 1) Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області 2) Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення від 27 грудня 2016 року № 166, зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився, заява без участі

від першого відповідача: не з'явився

від другого відповідача: Тернинко С.М. - за дов. від 18.12.2017р.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ» заявлено позов до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Державної фіскальної служби України про визнати протиправним, скасування рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 27 грудня 2016 року за №166 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість за № 200121291 від 11 квітня 2013 року Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ» (код за ), зобов'язання Державну фіскальну службу України поновити реєстрацію платника податку на додану вартість за № 200121291 від 11 квітня 2013 року Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ» (код за ), шляхом внесення запису про скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 27 грудня 2016 року за №166 до Реєстру платників податку на додану вартість, зобов'язання Державну фіскальної служби України відновити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у сумі 35015643 грн., станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ» (код за ).

Позивач вважає, що рішення першого відповідача від 27 грудня 2016 року за №166 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість за № 200121291 від 11 квітня 2013 року є протиправним та прийняте з порушенням норм чинного законодавства України. Крім того, позивач зазначає, що підставою прийняття оскаржуваного рішення є неподання протягом 12 послідовних податкових місяців декларацій з податку на додану вартість, проте, позивач надавав неодноразово звітність на паперових носіях, оскільки контролюючим органом було розірвано договір про визнання електронних документів, з підстав невідомих позивачу. Позивач 17 січня 2018 року до суду надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, без участі його представника.

Перший відповідач у письмових запереченнях проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, зазначає, що Податковим кодексом України передбачений обов'язок подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації електронного підпису, проте позивачем до податкового органу зазначена звітність не подавалась. Перший відповідач у судові засідання не з'являвся, жодних заяв щодо розгляду справи без його участі, тощо не надавав.

Другий відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечує, зазначає, що позивачем протягом грудня 2015 року - листопада 2016 року податкова звітність з податку на додану вартість не надавалась, тому, посилаючись на норми Податкового кодексу України, 27 грудня 2017 року було прийнято оскаржуване рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, що стало підставою для виключення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість стосовно позивача значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у сумі 35015643 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ» зареєстроване як юридична особа у м. Маріуполі Донецької області з 2017 року, включене до ЄДРПОУ за номером 36631668, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 2017 року перебуває на податковому обліку у Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, протягом 2016 року знаходився на податковому обліку у Вишгородській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Судом встановлено, що 27 грудня 2016 року першим відповідачем було прийнято рішення № 166 відносно позивача про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість з підстав не подання податковому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних місяців та протягом періоду з грудня 2015 року по листопад 2016 року (включно).

Суд також встановив, що позивачем до першого відповідача надавалася податкова звітність з податку на додану вартість у паперовому вигляді, а саме 11 жовтня 2016 року за вересень 2016 року (вхідний № ), яка отримана податковим органом 11 жовтня 2016 року, що підтверджується відбитком штампу, 21 листопада 2016 року за жовтень 2016 року (вхідний № ), яка отримана податковим органом 21 листопада 2016 року, що підтверджується відбитком штампу, 6 листопада 2016 року за листопад 2016 року (вхідний № ), яка отримана податковим органом 6 листопада 2016 року, що підтверджується відбитком штампу, копії яких долучені до матеріалів справи, оригінали досліджені у судовому засіданні у присутності представників позивача та другого відповідача.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Стаття 184 ПК України визначає порядок анулювання реєстрації платника податків, яке здійснюється шляхом вилучення особи з реєстру платників податку. При цьому підстави для такого вилучення визначені даною статтею та є виключними а також не підлягають розширеному тлумаченню.

Підпунктом "г" пункту 184.1 статті 184 ПК України встановлено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається, зокрема, у разі якщо, особа яка зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

У відповідності до пункту 49.2 статті 49 ПК України, платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Відповідно до пункту 49.3 статті 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою, надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв'язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв'язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Відповідно до норм пункту 49.4 статті 49 ПК України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису. У разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті. Контролюючим органам забороняється в односторонньому порядку розривати договір про визнання електронних документів.

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 ПК України, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.9 статті 49 ПК України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Суд встановив, що 20 квітня 2016 року за № 200420166/1264 та 23 травня 2016 року за № 230520164/1493 між позивачем та Ірпінською ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області були укладені договори про визнання електронних документів. Судом також встановлено, що позивач листом від 30 жовтня 2017 року за вихідним № 2/30-10 звертався до Ірпінського відділення Вишгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області щодо надання інформації, стосовно укладання та розірвання договорів на визнання електронної звітності позивача з органами ДФС за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року. 7 листопада 2017 року за вихідним № 4648/10/10-31 Ірпінським відділенням Вишгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області було надано відповідь на звернення позивача від 30 жовтня 2017 року, в якій зазначено, що 23 травня 2016 року Ірпінським відділенням Вишгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області з позивачем укладено договір та 23 травня 2016 року договір розірвано на рівні ДФС України, 1 липня 2016 року Ірпінським відділенням Вишгородської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області з позивачем укладено договір та 1 липня 2016 року договір розірвано на рівні ДФС України. Крім того, в матеріалах справи міститься службова записка заступника начальника Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якій зазначено, що договір про визнання електронних документів з позивачем не укладався та податкові декларації з податку на додану вартість у паперовому вигляді позивачем до контролюючого органу не подавались.

Як раніше судом було встановлено, 11 жовтня 2016 року, 21 листопада 2016 року, 6 листопада 2016 року позивачем у паперовому вигляді були подані податкові декларації з податку на додану вартість до податкового органу, про що свідчать штампи контролюючого органу на податкових деклараціях. Крім того, контролюючий орган не повідомив позивачу причини розірвання договорів про визнання електронної звітності, тобто, позивач був об'єктивно позбавлений права своєчасного звітування шляхом направлення засобами електронного зв'язку, зокрема, декларації з податку на додану вартість.

Також, судом встановлено, що у відповідності до пунктів 49.11, 49.15 статті 49 ПК України, контролюючий орган не надіслав/не надав позивачу письмової відповіді про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови протягом п'яти робочих днів з дня її отримання, а також, не надав суду докази, що підтверджують не отримання контролюючим органом вказаних декларацій, а тому наведені декларації вважаються прийнятими контролюючим органом. Отже, у період з грудня 2015 року по листопад 2016 року, визначений у спірному рішенні про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 27 грудня 2016 року № 166, посилання податкового органу на неподання платником податку протягом 12 послідовних податкових місяців податкової декларації з податку на додану вартість є безпідставними, що обумовлює відсутність підстав для анулювання свідоцтва про реєстрацію позивача як платника податку на додану вартість, відтак оскаржуване рішення є протиправним. З огляду на зазначене, рішення від 27 грудня 2016 року № 166 про анулювання реєстрації позивача, як платника податку на додану вартість підлягає скасуванню. Як зазначає позивач у позовній заяві, позивачем, як виробником сільськогосподарської продукції було вироблено продукцію та реалізовано покупцям, тобто підприємство вело фінансово-господарську діяльність. Крім того, суд зазначає, що позивач 3 серпня 2017 року звертався до Головного управління ДФС у Донецькій області про надання інформації щодо залишку на ПДВ-рахунку підприємства ліміту на дату анулювання реєстрації платника ПДВ. Листом від 30 серпня 2017 року за вихідним № 19922/10/05-99-12-01-13 Головне управління ДФС у Донецькій області повідомив, що дані бази Реєстру операцій по рахункам ПДВ Системи електронного адміністрування ПДВ, що відображаються у ГУ ДФС у Донецькій області, свідчать про те, що сума ліміту на 21 жовтня 2016 року склала 35797718 грн., станом на 12 січня 2017 року склала 35015643 грн. Головне управління ДФС у Донецькій області листом від 10 січня 2018 року за вихідним № 812/10/05-99-12-01-13 на лист позивача від 5 січня 2018 року № 1/05-01 також повідомило, що дані бази Реєстру операцій по рахункам ПДВ Системи електронного адміністрування ПДВ свідчать про наявність суми ліміту станом на 12 січня 2017 року в розмірі 35015643 грн. Другим відповідачем також наданий витяг з Реєстру операцій по рахункам ПДВ Системи електронного адміністрування ПДВ, з якого вбачається наявність у позивача суми ліміту станом на 12 січня 2017 року в розмірі 35015643 грн.

Підстави анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, а також наслідки такого анулювання визначені статтею 184 ПК України.

Статтею 184 ПК України, встановлено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку. З моменту анулювання реєстрації особи як платника податку, така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних. У разі анулювання реєстрації особи як платника податку, останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації. Якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визначити податкові зобов'язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону. У разі якщо платник податку, реєстрація якого анулюється, має податкові зобов'язання за результатами останнього податкового періоду, така сума податку враховується в суму зменшення бюджетного відшкодування, а в разі його відсутності у строки, визначені цим Кодексом, платник зобов'язаний погасити суму податкових зобов'язань або податкового боргу з цього податку, що виникли до такого анулювання, за їх наявності, незалежно від того, залишатиметься така особа зареєстрованою як платник цього податку на день сплати такої суми податку чи ні. У разі якщо за результатами останнього податкового періоду особа має право на отримання бюджетного відшкодування, таке відшкодування надається протягом строків, визначених цим розділом, незалежно від того, чи буде така особа залишатися зареєстрованою як платник цього податку на дату отримання такого бюджетного відшкодування, чи ні.

Таким чином, з вищенаведеної статті, не вбачається відсутність права платника податків внаслідок анулювання реєстрації платника ПДВ на віднесення сплачених сум до податкового кредиту або виписку податкових накладних за господарськими операціями, здійснюваними до такого анулювання та під час наявності у такого платника статусу платника ПДВ.

Основні принципи функціонування системи електронного адміністрування ПДВ визначено статтею 200-1 ПК України.

Згідно з положеннями пункту 200-1.1 статті 200-1 ПК України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: - суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; - суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; - суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; - суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; - інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлений Кабінетом Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №569 "Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість", якою затверджено Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість.(далі Порядок № 569).

Згідно з пунктом 13 Порядку № 569 електронного адміністрування податку на додану вартість. ДФС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі. Платник податку має право отримувати у ДФС інформацію про стан свого електронного рахунка (в тому числі додаткових електронних рахунків), а також суму податку, на яку він має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі.

Фактично, відповідач позбавив позивача у підтвердженні права на мирне володіння його майном, що призводить до значних втрат у господарській діяльності позивача та не узгоджується із закріпленими в Україні, як у правовій державі, принципами юридичної визначеності та законних (легітимних) очікувань.

Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке вручання в гарантовані права не буде повільним. Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленого у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади /рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976)/.

Європейським судом з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03) було зазначено, що затримки у відшкодуванні ПДВ можна вважати втручанням у право на мирне володіння своїм майном, а постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів, порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном. Така позиція Європейського суду з прав людини свідчить на користь висновку, що в контексті податкових спорів позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит чи бюджетне відшкодування ПДВ) розглядається як позбавлення власності.

Таким чином, створення перешкод чи встановлення обмежень, що не ґрунтуються на вимогах закону у праві вільно розпоряджатись накопиченим за наслідками розрахунків з бюджетом від'ємним значенням з податку на додану вартість є формою втручанням у право на мирне володіння своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовної вимоги позивача та зобов'язання відновити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у сумі 35015643 грн., станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - позивача у справі.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання Державну фіскальну службу України поновити реєстрацію платника податку на додану вартість за № 200121291 від 11 квітня 2013 року Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ» (код за ), шляхом внесення запису про скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 27 грудня 2016 року за №166 до Реєстру платників податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.3 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 листопада 2014 року № 1130, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2014 року за № 1456/26233 (далі - Положення № 1130) формування та ведення Реєстру платників податку на додану вартість здійснює Державна фіскальна служба України, а контролюючі органи забезпечують достовірність даних про платників податків у Реєстрі, їх захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних. Згідно з пунктом 3.1. Положення № 1130 реєстрація осіб платниками ПДВ, перереєстрація платників ПДВ проводяться шляхом внесення записів до Реєстру із формуванням за кожним таким записом окремого ідентифікатора.

Відповідно до норм пункту 5.10. Положення № 1130 рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу може бути оскаржене в адміністративному порядку відповідно до вимог статті 56 Кодексу або до суду. Рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності такого рішення актам законодавства, а також у разі скасування судових рішень чи записів у Єдиному державному реєстрі, на підставі яких було прийняте рішення про анулювання реєстрації. Підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру. Якщо анулювання реєстрації платника ПДВ було здійснене згідно з рішенням про анулювання реєстрації платників податку на додану вартість за формою № 7-РПДВ (додаток 7), то скасування анулювання реєстрації платника ПДВ проводиться шляхом скасування запису про такого платника у Переліку. При цьому не скасовуються рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ та анулювання реєстрації інших платників ПДВ, включених до Переліку.

Відповідно до норм частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, з аналізу вищенаведених вимог Положення № 1130 вбачається, що внесення відповідних змін до реєстру платників податку на додану вартість є виключною компетенцією Державної фіскальної служби України, що здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто, суд зазначає, що позивач при зверненні до суду із зазначеною позовною вимогою діяв передчасно, тому у даному випадку відсутній об'єкт судового захисту, внаслідок чого в цій частині позовних вимог суд відмовляє позивачу.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з нормами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Судовий збір сплачений відповідно до квитанції від 14 листопада 2017 року у сумі 4800 грн.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ» (87510, Донецька область, м. Маріуполь, провулок Республіки, 7, ) до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (07300, Київська область, м. Вишгород, провулок Шевченка, 1а, ), Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправним та скасування рішення від 27 грудня 2016 року № 166, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 27 грудня 2016 року № 166 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ».

Зобов'язати Державну фіскальну службу України відновити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у сумі 35015643 грн., станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ».

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Стягнути з Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Стягнути з Державної фіскальної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІВІЯ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 23 січня 2018 року. Повне судове рішення складено 29 січня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.