Справа № 804/7871/17
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2018 року Справа № 804/7871/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участію представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі до Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Новомосковське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про стягнення заборгованості, -
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач має заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, яку у добровільному порядку не сплачує.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду на 26 грудня 2017 року.
26 грудня 2017 року ухвалою суду було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Новомосковське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та оголошено перерву у судовому засідання до 25 січня 2018 року з метою витребування документів.
17 січня 2018 року представником Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі подано заяву про зміну позовних вимог у справі №804/7871/17.
Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за пять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Частиною 7 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.
Так, у порушення частини 7 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем до поданої заяви про зміну позовних вимог не надано доказів направлення копії такої заяви та доданих до неї документів відповідачу та третій особі.
Таким чином, перевіривши заяву про зміну позовних вимог, подану до суду 17 січня 2018 року, суд дійшов висновку про її невідповідність вимогам статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України та повернення поданої заяви позивачу.
23 січня 2018 року відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, зазначивши, що підприємство щорічно відповідно до вимог законодавства сплачувало і продовжує сплачувати грошові суми на відшкодування витрат ПФУ на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах колишнім працівникам. Відсутність спірної заборгованості підтверджена щорічно підписаними між Управлінням ПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська та відповідачем актами звірки розрахунків з фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, зокрема станом на 01.01.2015 рік та 01.01.2014 рік. 13 грудня 2017 року відповідачем також подано клопотання до суду про закриття провадження у справі.
У судове засідання, призначене на 25 січня 2018 року позивач та третя особа не зявились, причин неявки не повідомили.
Вирішуючи питання можливості розгляду справи у судовому засіданні за відсутності представника позивача, від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд дійшов про можливість розгляду справи по суті, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 5 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.
Відсутність представника позивача не перешкоджала розгляду справи по суті, оскільки всі витребувані судом документи були надані представником позивача завчасно.
Вирішуючи питання процесуальної можливості розгляду справи за відсутності позивача, суд також не знайшов підстав для відкладення розгляду справи, оскільки право на розгляд справи упродовж розумного строку є одним із ключових елементів права на справедливий суд, яке визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «ОСОБА_1 проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Оскільки провадження у цій справі відкрито 30 листопада 2017 року та до її матеріалів долучені всі необхідні документи, суд дійшов висновку, що подальше відкладення розгляду заяви призведе до невиправданого зволікання та затягування розгляду справи у розумний строк, та перейшов до розгляду справи по суті.
Вирішуючи клопотання позивача про закриття провадження у справі з огляду на вирішення заявленого у цій справі спору у справі 804/8058/15, суд не знайшов підставі для його задоволення, оскільки розгляд справ 804/8058/15 закінчився постановленням ухвали про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку із не додержанням позивачем строку звернення до суду, встановлено статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, що не є тотожнім закриттю провадження у справі, отже, підстави закриття провадження у цій справі відповідно пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України є відсутніми, про що постановлено відповідну ухвалу.
У судовому засіданні позивачем також заявлене клопотання про залишення позову без розгляду з огляду на недодержання позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на день подання цього позову 27 листопада 2017 року, в задоволенні якого відповідною ухвалою відмовлено з огляду на незастосування статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, до спірних правовідносин, що неодноразово підтверджено правовими висновками Верховного суду України, зокрема в постанові від 25 листопада 2015 року по справі №21-3122а15.
З огляду на вищевикладене, 25 січня 2018 року суд перейшов до судового розгляду справи.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із наступного.
На підприємстві із особливо шкідливими і особливо важкими праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, працювали громадяни, які у заявленому періоді отримували пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР) платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Абзацом четвертим пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР визначено, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
На обов'язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору у таких розмірах: для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону (абзац третій пункту 1 статті 4 Закону №400/97-ВР).
Положеннями частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.
Згідно із пунктом 6.1 частини 6 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16 січня 2004 року за №64/8663 (далі - Інструкція №21-1), відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в таких розмірах:
- для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - фактичні витрати на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім працівників, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у встановлених відсоткових розмірах.
Розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій (пункт 6.4 Інструкції №21-1).
Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (пункт 6.5 Інструкції №21-1).
Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць (пункт 6.7 Інструкції №21-1).
Відповідно до пункту 6.8 Інструкції №21-1, у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона «Крим»). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.
Супровідним листом від 01.04.2015 року вих.№3473/12/40 вищевказані розрахунки вручені 01.04.2015 року представникові ПАТ «Дніпрометиз» ОСОБА_6, оригінали яких надав представник відповідача для огляду у судовому засіданні.
Згідно вказаних розрахунків заборгованість Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз» по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком №1, за період з 2004 року по 2013 рік становить 228959,51 грн., та складається із наступних витрат, визначених у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників), складених Управлінням пенсійного фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області, згідно яких сума плати даного підприємства за попередній рік становить (гр. 16):
- за 2004 рік по пенсіонерам: ОСОБА_4 у сумі 1012,91 грн., ОСОБА_5 у сумі 645,86 грн. Загальна сума 1658, 77 грн.;
- за 2005 рік по пенсіонерам: ОСОБА_4 у сумі 1902,82 грн., ОСОБА_5 у сумі 1704,07 грн. Загальна сума 3606,89 грн.;
- за 2006 рік по пенсіонерам: ОСОБА_4 у сумі 2683,34 грн., ОСОБА_5 у сумі 2444,63 грн. Загальна сума 5127,97 грн.;
- за 2007 рік по пенсіонерам: ОСОБА_4 у сумі 3958,92 грн., ОСОБА_5 у сумі 3682,96 грн. Загальна сума 7641,88 грн.;
При розгляді питання щодо несвоєчасного направлення відповідачу вищевказаних розрахунків, судом встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі направлено УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська листи від 17.06.2015 року №4618/02/24 та 4619/02/24 (а.с.51, 53), в яких зазначено, що Відділом з призначення пенсій було проаналізовано визначення частки сплати ПАТ «Дніпрометиз» за пенсіонева ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та визначено, що вказана частка складає 100%, причиною того, що за пенсіонера ОСОБА_4 в розрахунку за 2007 та 2008 рік частка зазначена в розмірі 19,7%, а за пенсіонера ОСОБА_5 64,2%, пояснюється некоректною роботою програмного забезпечення, яка виявлена в ході інвентаризації пенсійної справи, у зв'язку із чим приведено у відповідність правильність внесення до бази даних відмітки про пільговий стаж.
З листа УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська від 11.06.2015 року вбачається, по ПАТ «Дніпрометиз» своєчасно відшкодувало витрати по розрахунках за 2007 та 2009 рік, а з 2009 по 2013 роки зазначені пенсіонери в розрахунках не значаться (а.с.52).
Ухвалою суду від позивача витребувано відомості щодо відшкодування відповідачем на користь УПФУ витрат у розмірі 19,7% та 64,2% за всі періоди, що заявлені у цьому спорі.
Згідно довідки-розрахунку по фактичному відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, за період 2004-2013 роки, УПФУ було нараховано в розрахунках та сплачено ПАТ «Дніпрометиз»:
- по пенсіонеру ОСОБА_4 за відсотком відшкодування 19,7% за 2004 рік у сумі 199,54 грн., за 2005 рік у сумі 374,86 грн., за 2006 рік у сумі 528,62 грн., за 2007 рік у сумі 779,91 грн., за 2008 рік у сумі 2143,97 грн. Загальна сума 4026,90 грн.;
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам відповідно до пунктів «а», «б» - «з» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за списком №1 та списком №2, покриваються підприємствами та організаціями. При цьому обов'язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених Пенсійним фондом після 1 січня 2004 року, не пов'язаний із датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу (до чи після набрання чинності Законом №1058-IV).
Винятком із цього правила є лише відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій особам, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, призначених з урахуванням вимог статті 14 Закону №1788-XII.
Оскільки спір у справі стосується стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених працівникам відповідача відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (список №1), суд приходить до висновку про наявність у відповідача обов'язку покривати витрати на виплату та доставку пенсій таким особам.
Також, належить зазначити, що постановою Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року по справі 21-3122а15 щодо відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій судом зазначено, що у разі звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості (недоїмки), яка виникла через несвоєчасне нарахування та/або сплату суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, до відносин щодо стягнення такої заборгованості (недоїмки) застосовуються положення частини 15 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. Водночас строки звернення до суду із позовом про стягнення цієї заборгованості (недоїмки), передбачені статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України не застосовуються.
Враховуючи викладене, суд вважає правомірним стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, оскільки відповідач доказів добровільного погашення заборгованості не надав.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз» на користь Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за списком №1 у розмірі 213418,79 грн. за період 2004-2013 роки.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 30 січня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1