Справа № 373/1776/17
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 373/1776/17 Суддя (судді) першої інстанції: Керекеза Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Земляної Г.В., Сорочко Є.О.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області в особі Переяслав-Хмельницького районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Київській області на постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.10.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Переяслав-Хмельницького районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання протиправними дій щодо невидачі паспорта громадянина України у формі книжечки; зобов`язання Переяслав-Хмельницького районного сектору управління державної міграційної служби України в Київській області видати паспорт громадянина України у формі книжечки.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.07.2017 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Переяслав-Хмельницького районного сектору управління державної міграційної служби України в Київській області, щодо неоформлення паспорта громадянина України громадянці України ОСОБА_2 у формі книжечки.

Зобов'язано Переяслав-Хмельницький районний сектор управління державної міграційної служби України в Київській області видати паспорт громадянина України громадянці України ОСОБА_2 у формі книжечки.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Представник апелянта до судового засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду, що не заважає розгляду справи за його відсутності.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач народилася в с. Селезеновка, Сквирського району Київської області ІНФОРМАЦІЯ_1

З 29.11.1974 по 10.12.1996 була зареєстрована в м. Курськ, Російська Федерація. З 03.01.1997 позивач зареєстрована по АДРЕСА_1.

Позивачем не було здійснено обмін паспорта громадянина Союзу радянських соціалістичних республік зразка 1974 року на паспорт громадянина України.

08.07.2017 позивач звернулась до Переяслав-Хмельницького районного сектору управління державної міграційної служби України в Київській області із заявою про видачу паспорта громадянина України. Заяву подано відповідно до форми, що затверджена Наказом МВС №320 від 13.04.2012, яка передбачає видачу паспорта у формі книжечки.

Листом №1912 від 27.07.2017 Переяслав-Хмельницький РС УДМС України в Київській області у відповідь на зазначену заяву повідомив, що приймаються документи на обмін паспорта громадянина України у формі ІД-картки.

Позивач, не погоджуючись з діями та висновками відповідача, звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що позивачем доведено належність до громадянства України, а відповідач не навів будь-яких правових підстав для відмови у проведенні оформлення паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Суд апеляційної не погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає його висновки передчасними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство» №2235-ІІІ від 18.01.2001, громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (1636-12) (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI, уповноважений суб'єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником. У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб'єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Отже, зі змісту вищенаведеної норми вбачається, що законодавець передбачив вичерпний перелік підстав для відмови заявникові у видачі документа.

Колегія суддів звертає увагу на приписи п. 3 ч. 7 ст. 16 Закону №5492-VI, якими передбачено підставу відмови у видачі документа у разі неподання усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа.

З матеріалів справи вбачається, та було встановлено під час апеляційного розгляду справи, що позивачем при зверненні до Переяслав-Хмельницького районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Київській області із заявою про видачу паспорта, не було надано документа, який би у встановленому порядку підтверджував належність позивачки до громадянства України.

Крім того, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи суду першої інстанції щодо підтвердження належності позивача до громадянства України показами свідків та відповіддю Відділу ведення державного реєстру виборців Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 19-27-03 від 05.05.2017, оскільки зазначені докази не є належними та допустимими в розумінні КАС України, та не доводять факт подання усіх необхідних документів на підтвердження громадянства України при зверненні до відповідача.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство», яка регламентує порядок набуття громадянства України за територіальним походженням, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" (1543-12), або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов'язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.

Дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого

подано зобов'язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов'язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати

його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Подання зобов'язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям

громадянства України, а також від осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, та осіб без громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Враховуючи те, що позивач зазначає, що народилась та проживала на території України, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що для отримання паспорту громадянина України, позивачці слід звернутись до Переяслав-Хмельницького районного сектору управління державної міграційної служби України в Київській області для оформлення набуття громадянства України відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство», або встановлення належності до громадянства України, а після проведення вказаної процедури, у встановленому порядку подати заяву про видачу паспорта громадянина України.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів вважає, що позивачем при зверненні до уповноваженого органу у встановленому порядку не подано передбачених законом документів на підтвердження громадянства України, а відтак суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та відмови в задоволенні позову.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області в особі Переяслав-Хмельницького районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Київській області задовольнити.

Постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.10.2017 - скасувати, та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

(Постанову у повному обсязі складено 31.01.2018)

Головуючий Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко