Справа № 813/3295/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11610/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представника апелянта ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року, ухвалену головуючим суддею Сакалошем В.М. о 12:30:13 у м. Львові, повний текст складений 06.11.2017 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (надалі ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 року №35417-13, яким йому визначене податкове зобовязання за 2016 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 25 094,37 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_3 оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції обставини, що мають значення для справи, зясовані неповно, висновки суду не відповідають встановленим обставинам та порушені норми матеріального права. Просить скасувати постанову і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що податок на нерухоме майно належить до місцевих податків і встановлення такого податку належить до компетенції місцевих рад. Покликається на п.п.12.3.4 п.12 ст.12 Податкового кодексу України, де зазначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та зборів або змін (плановий період), в іншому разі, норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Оскільки відповідне рішення Турківською міською радою прийняте 24.12.2015 року, то податок не підлягає до стягнення. Крім того, оскаржуване податкове повідомлення рішення отримано ним 28.07.2017 року, тобто із пропуском строку на вручення та не від відповідача, а з органу місцевого самоврядування. Зазначає також, що податковий орган невірно визначив розмір податку, який підлягає стягненню, оскільки Турківською міською радою не приймалося жодного рішення про збільшення податку на нерухоме майно на 25 000 грн. за обєкти нерухомості, загальна площа яких перевищує встановлену норму.

У судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено і визнається позивачем, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку, загальною площею 862 кв.м, у м.Турка на вул. Молодіжна, 35 та житлового будинку, загальною площею 139,39 кв.м, у м.Турка на вул. Січових Стрільців, 214.

30.06.2017 року Головним управлінням ДФС у Львівській області прийняте податкове повідомлення-рішення №35417-13, яким визначено ОСОБА_3 податкове зобовязання за 2016 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 25 094,37 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення рішення винесене правомірно, в межах повноважень відповідача та у спосіб, передбачений законом, є обґрунтованим, а тому підстав для його скасування немає.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, зазначає наступне.

Згідно пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Таким чином, об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пільги із сплати податку визначено пунктом 266.4 статті 266 ПК України, згідно підпункту 266.4.1 якого база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами Державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Податковим кодексом України, зокрема, статтею 8 передбачені загальнодержавні та місцеві податки і збори. Відповідно до пункту 8.3 цієї ж статті до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу, з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Як передбачено підпунктом 12.3.4 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі, норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Як встановлено судом першої інстанції і визнається позивачем та відповідачем, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік на території Турківської міської ради встановлені рішенням Турківської міської ради №95 від 24.12.2015 року «Про встановлення ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на 2016 рік».

Апеляційний суд звертає увагу, що пунктом 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» № 909-VIII від 24.12.2015 року, установлено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що оскільки вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України на 2016 рік не застосовуються, то не заслуговують на увагу доводи апелянта про неможливість застосування на території міста у 2016 році податку на нерухоме майно і необхідність сплати ним такого податку за 2016 рік через те, що такий встановлений після 15 липня 2015 року.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що застосування контролюючим органом положень вказаного Закону та рішення органу місцевого самоврядування з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік, є обґрунтованим.

Щодо правильності визначення розміру податку апеляційний суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII підпункт 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України доповнений підпунктом «ґ» наступного змісту: за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а»-«г» цього підпункту, збільшується на 25 000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Згідно з пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом обчислення ОСОБА_3 суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з обєктів житлової нерухомості за 2016 рік було проведене на підставі свідоцтва про право власності, зокрема, на житловий будинок, загальною площею 862 кв.м, який знаходиться за адресою: Львівська область, м.Турка, вул.Молодіжна, 35 та житловий будинок, загальною площею 139,39 кв.м., який знаходиться за адресою: Львівська область, м.Турка, вул.Січових Стрільців, 214.

30.06.2017 року було винесено податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, №35417-13 на суму 25 094,37 грн.

Апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянта про те, що для збільшення розміру податку на 25000 гривень Турківська міська рада зобовязана була прийняти рішення про збільшення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. на 25 000 грн., оскільки така сума податку за обєкти нерухомості, загальна площа яких перевищує встановлені норми, безпосередньо встановлена Податковим кодексом України у звязку із внесенням до нього змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII, а тому є обовязковою. Місцевим радам рекомендовано переглянути свої рішення з метою узгодження їх з вимогами Податкового кодексу, але відсутність такого рішення органу місцевого самоврядування не виключає обовязку застосування Закону.

Також не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що всупереч вимогам ст.266.7.2 Податкового кодексу України, оскаржуване податкове повідомлення рішення не було йому вручене у встановлений строк. Апеляційний суд зазначає, що зазначені обставини не можуть слугувати підставою для скасування рішення. Крім того, порушення процедури вручення податкового повідомлення рішення не позбавили позивача ОСОБА_3 права на оскарження такого рішення у судовому порядку.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року у справі №813/3295/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складене 30.01.2018 року