Справа № 225/4739/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року справа №225/4739/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 21 листопада 2017 року у справі № 225/4739/17 (головуючий І інстанції Геря О.Г.), складену в повному обсязі 21 листопада 2017 року в м. Торецьк Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області (далі відповідач) в якому просила: визнати незаконними дії Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області які полягають у невиплаті пенсії; зобовязати Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області поновити пенсійні їй виплати. (арк.справи 1-5)

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 21 листопада 2017 року позовні вимоги задоволені, визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області (), щодо припинення з 01 серпня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області () поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 серпня 2017 року. (арк.справи 41-47)

Постанова мотивована тим, що зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач, не виплачуючи позивачу пенсію за віком з серпня 2017 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_1 шляхом визнання дій протиправними та зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу пенсію за весь час затримки.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є порушенням обовязкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». (арк.справи 48-52) .

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Колегією встановлено, що з 01.03.2016 року виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена до з'ясування її фактичного місця проживання та на підставі рішення комісії № 6 від 28.07.2016 року, починаючи з 10.08.2016 року виплату пенсії було поновлено з 01.03.2016 року.

Відповідно до інформації з Державної прикордонної служби України виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з 01.04.2017 року.

Згідно з реєстраційною відміткою в паспорті громадянина України позивач ОСОБА_1 до 26.04.2017 року була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто на тимчасово непідконтрольній території України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Оскільки позивач по справі ОСОБА_1 О.М.2 станом на квітень місяць 2014 року була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 і надала в управління ПФУ довідку про внутрішньо переміщену особу, вона є особою, на яку поширюються норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно з довідкою № НОМЕР_1 від 19.11.2014 року позивач ОСОБА_1 знаходилася на обліку як внутрішньо переміщена особа.

Згідно з реєстраційною відміткою в паспорті громадянина України, здійсненою Дзержинським МС ГУДМС України в Донецькій області, позивач ОСОБА_1 в період часу з 18.11.2014 року по 17.05.2015 року була зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня назва Дзержинськ) за адресою: вул.Миру, буд. 75, Донецька область.

Згідно з реєстраційною відміткою в паспорті громадянина України позивач ОСОБА_1 з 26.04.2017 року була знята з реєстрації за попереднім місцем проживання в м. Ясинувата і з цього числа зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

З 01.04.2017 року виплата пенсії позивачу була припинена, у зв'язку з ненаданням останньою довідки внутрішньо переміщеної особи.

26 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до управління ПФУ в м. Дзержинську з заявою про відновлення раніше призначеної пенсії за віком за постійним місцем реєстрації в м. Торецьку.

Спочатку пенсія за віком ОСОБА_1 була відновлена, а потім з серпня 2017 року знову була зупинена до з'ясування її місця проживання та надання довідки про внутрішньо переміщену особу.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з серпня 2017 року на підставі відсутності довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, в розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» позивач не є внутрішньо переміщеною особою.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з серпня 2017 року на підставі відсутності довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі недоотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як не підтвердження реєстрації проживання. Відповідач не послався на Закон та його норму, що передбачає припинення виплати пенсії.

Згідно з Правилами реєстрації місця проживання , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться, зокрема, до паспорта громадянина України,

Як вбачається з копії паспорта ВЕ 071918 про реєстрацію місця проживання особи, позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 з 26.04.2017 року.(арк.справи 4 зворот)

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону, стала підставою для невиплати позивачу пенсії. Також відповідачем не вказано будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу невиплати пенсії, як не підтвердження реєстрації проживання.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що нездійснення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому бездіяльність Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області щодо невиплати позивачу пенсії слід визнати протиправною та необхідно зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області відновити виплату позивачу пенсії.

Також колегія суддів вважає неприйнятним доводи апеляційної скарги стосовно посилання на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII та постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року, № 136 від 18.02.2016 року, № 509 від 01.10.2014 року, № 637 від 05.11.2014 року, оскільки в даному випадку позивач при зверненні до пенсійного органу на запит пенсійної справи та поновлення виплати пенсії визначила як підставу, переїзд на постійне місце мешкання до м. Торецька, а не статус внутрішньо переміщеної особи. Крім того, позивач заперечує наявність у нього такого статусу.

Також колегія суддів зазначає, що визначення статусу внутрішньо переміщеної особи не входить до компетенції відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з серпня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_1, в тому числі шляхом зобов'язання виплатити позивачу пенсію за весь час затримки.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 21 листопада 2017 року у справі № 225/4739/17 залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 21 листопада 2017 року у справі № 225/4739/17 залишити без змін.

Повне судове рішення складено 30 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді І.В. Геращенко

ОСОБА_2