Справа № 814/1477/17
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 р. № 814/1477/17
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Єрзікова О.М.,

представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні спрощеному позовному провадженні справу

за позовом:ОСОБА_2, вул. АДРЕСА_1
до відповідача:Територіального управління Державної судової адміністрації України у Миколаївській області, вул. Велика Морська, 41, м. Миколаїв, 54030
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна судова адміністрація України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601 Державна казначейська служба України, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601

про:зобов'язання вчинити певні дії,

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (надалі - Управління) здійснити перерахунок заробітної плати позивача в повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами керівника апарату Снігурівського районного суду Миколаївської області, та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу:

- за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру»);

- за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»);

- за період з 09.09.2015 по 31.12.2015 виходячи з посадового окладу - 0,3 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50-відсоткового зменшення, з врахуванням фактично виплаченої заробітної плати.

В якості третіх осіб позивач в адміністративному позові вказала Державну судову адміністрацію України та Державну казначейську службу України.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона з 11.04.2014 працює в Снігурівському районному суді Миколаївської області на посаді секретаря судового засідання. 12.06.2014 їй було присвоєно 13 ранг державного службовця в межах шостої категорії посади. На думку позивача, з 26.10.2014 нарахування та виплату їй заробітної плати відповідач здійснював, виходячи з розміру посадового окладу, що був меншим, ніж передбачалось нормами Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (надалі - Закон про судоустрій). Відмова Управління у здійсненні перерахунку та відповідної виплати заробітної плати стала підставою для звернення ОСОБА_2 за захистом своїх прав до суду.

Відповідач подав письмові заперечення проти адміністративного позову (арк. спр. 32-35), в яких вказав, що, відповідно до статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. У зазначені в позовній заяві періоди ОСОБА_2 отримала заробітну плату, що була обчислена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (надалі - Постанова № 268), зокрема «Схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів» - Додаток 47 (надалі - Схема). Той факт, що нараховані позивачу згідно з Постановою № 268 суми були меншими, ніж передбачалося положеннями Закону про судоустрій, відповідач пояснив таким. По-перше, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», норми і положення Закону про судоустрій мали застосовуватися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів. По-друге, законами про внесення відповідних змін до Закону про судоустрій саме Кабінет Міністрів України зобов'язувався привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Кабінет Міністрів України вніс зміни до Постанови № 268 лише 02.09.2015. По-третє, в період з 26.10.2014 по 08.09.2015 був відсутній механізм реалізації відповідних положень Закону про судоустрій, в зв'язку з чим Державна судова адміністрація України та Управління не мали право «… самостійно, без правого врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу … та виплату заробітної плати у відповідному розмірі». Крім того, у запереченнях Управління послалося також на статтю 68 Конституції України, відповідно до частини першої якої кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Позивач заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Треті особи про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, проте представників в судове засідання не направили, про причини їх неприбуття суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності не подали. Пояснення по суті справи від третіх осіб до суду не надійшли.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи або його представник були належні чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове заїдання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Представник Управління в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

Спір між сторонами виник з приводу того, який нормативний акт підлягав застосуванню при обчисленні заробітної плати ОСОБА_2 в період з 26.10.2014 по 31.12.2015. За твердженнями позивача, Управління при відповідному обчисленні мало виходити з розміру посадового окладу, що вказаний у Законі про судоустрій, відповідач стверджував, що він мав враховувати норми Бюджетного кодексу України, Закону України від 28.12.2014 № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (надалі - Закон № 80) та Постанови № 268.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

До 26.10.2014 оплата праці позивача здійснювалася на підставі Постанови № 268 (з урахуванням того, що посадовий оклад не міг бути меншим за встановлений розмір мінімальної заробітної плати).

Відповідно до чинної з 26.10.2014 редакції Закону про судоустрій (з урахуванням змін, що були внесені Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру»), розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюється з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктами 1 та 2 пункту 13 Розділу ХІІІ Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України був зобов'язаний: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом; у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність з цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом про судоустрій.

Кабінет Міністрів України вимоги Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» не виконав.

Згідно з абзацом 3 пункту 9 Прикінцевих положень Закону № 80, норми і положення Закону про судоустрій мали застосовуватися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

На думку відповідача, вказані норми дозволяли йому продовжувати обчислення заробітної плати позивача на підставі Постанови № 268, при тому, що її положення не відповідали вимогам Закону про судоустрій.

Після викладення Закону про судоустрій в новій редакції (Закон України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»), з 28.03.2015 норми щодо матеріального, побутового забезпечення та соціальний захист працівників судової системи (до 28.03.2014 - стаття 144) містилися у статті 147, при цьому зміст норм не змінився.

Підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України був зобов'язаний у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити у межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Кабінет Міністрів України вимоги Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» не виконав.

Крім того, 25.04.2015, відповідно до Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», з пункту 13 Розділу XIII Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» була виключена норма щодо обов'язку Кабінету Міністрів України внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність з цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом про судоустрій.

До 09.09.2015 відповідач обчислював та виплачував позивачу заробітну плату на підставі Постанови № 268, тобто у розмірі, що не відповідав нормам Закону про судоустрій.

Відповідно до змін, що були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 644, з 09.09.2015 місячний посадовий оклад секретаря суду (коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду), згідно зі Схемою, був встановлений на рівні 0,3, що відповідало статті 147 Закону про судоустрій. Але при цьому, під Схемою містилася примітка наступного змісту: «У 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду».

Таким чином, в період з 09.09.2015 по 31.12.2015 розмір місячного посадового окладу позивача не відповідав статті 147 Закону про судоустрій.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного правового договору України.

Оскільки положення Постанови № 268 в частині визначення посадових окладів працівників апаратів судів не відповідали нормам Закону про судоустрій, суд дійшов висновку про те, що застосуванню підлягали норми Закону про судоустрій.

Посилання Управління на те, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів в період з 26.10.2014 по 31.12.2015 мав визначатися відповідно до абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону № 80, суд визнав безпідставними.

По-перше, Закон № 80 набрав чинності 01.01.2015. Пояснень щодо того, з яких підстав з 26.10.2014 по 31.12.2014 Управління при обчисленні заробітної плати позивачу ігнорувало статтю 144 Закону про судоустрій, заперечення проти адміністративного позову не містять.

По-друге, вказаною нормою було чітко встановлено, що «… положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету … ». Відповідно, Законом № 80 було підкреслено, що норми і положення Закону про судоустрій (в даному випадку - розмір посадового окладу) мають застосовуватися; саме визначений Законом розмір посадового окладу (як базова величина) мав враховуватися при визначенні розміру надбавок, доплат, премій, допомоги тощо.

По-третє, у тексті Закону про судоустрій відсутні умови, за яких застосовуються його норми (в тому числі умова про наявність фінансових ресурсів державного бюджету).

По-четверте, як було вказано в пункті 5.4 Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

По-п'яте, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що протягом 2015 року «фінансові ресурси державного бюджету» не дозволяли виплачувати позивачу заробітну плату, з урахуванням розміру посадового окладу, що був передбачений Законом про судоустрій.

З урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку, що доводи Управління про відсутність «… механізму реалізації положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України … в редакції Закону України … «Про прокуратуру» та абзацу другого частини першої статті 147 Закону України … в редакції Закону України … «Про забезпечення права на справедливий суд … правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу … та виплату заробітної плати у відповідному розмірі …» є безпідставними. Відповідач був зобов'язаний виконати вимоги Закону про судоустрій, положення Постанови № 268 (в частині, що не суперечить вимогам Закону про судоустрій) та забезпечити виплату позивачу заробітної плати відповідно до норм Закону про судоустрій.

Відповідно до Закону про судоустрій (стаття 145 - в редакції, що діяла з 26.10.2014, стаття 148 - в редакції, що діяла з 28.03.2015), Державна судова адміністрація України здійснювала забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з підпунктом 19 пункту 4 Положення про Державну судову адміністрацію України (затвердженого рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 № 12), ДСА України відповідно до покладених на неї завдань здійснює матеріальне і соціальне забезпечення працівників апарату судів; згідно з підпунктом 16 пункту 4 Положення про Державну судову адміністрацію України (затвердженого рішенням Ради суддів України від 04.06.2015 № 50), ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності зокрема судів загальної юрисдикції.

Як вказано у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що Управління допустило протиправну бездіяльність, результатом якої стало те, що розмір заробітної плати позивача не відповідав нормам Закону про судоустрій.

Керуючись статтями 9, 77, 241-246, 250, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 (вул. АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Миколаївській області (вул. Велика Морська, 41, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 26299835) задовольнити.

2. Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за період з 26.10.2014 по 27.03.2015 відповідно до абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (з урахуванням змін, що були внесені Законом України від 14.10.2014 № 1697-VІІ «Про прокуратуру») та за період з 28.03.2015 по 31.12.2015 відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VІІ «Про забезпечення на справедливий суд»), з урахуванням фактично виплаченої заробітної плати.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна

Дата підписання та оформлення

рішення суддею 26 січня 2018 року