Справа № 814/2492/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/2492/16

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Потапчука В.О. , Шляхтицького О.І.

при секретаріОСОБА_2

за участю сторін:
Представник позивачаОСОБА_3 (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року по справі за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області до ОСОБА_4 про стягнення податкового боргу в сумі 228455,25 грн., -

встановиВ:

Позивач, звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив суд стягнути з відповідача податкову заборгованість в сумі 228455,25 грн.

При цьому позивач посилався на те, що відповідач має податковий борг, який є узгодженим, проте всупереч вимогам чинного законодавства він є не погашеним.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 податковий борг у сумі 227455,25 грн. на користь Держави. В решті позову відмовлено.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 02 жовтня 2017 року по справі № 814/2492/17 та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, відповідач зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015 року № НОМЕР_1 та Акт перевірки від 06.02.2015 року за № 499/14-02-17-03- складені та прийняті з порушенням податкового законодавства.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є платником податків.

ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку відповідача, про що складено Акт від 06.02.2015 р. № 499/14-02-17-03-.

Перевіркою встановлено порушення відповідачем вимог п.п.163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п.164.2.9 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, п.п. 170.2, п.п.170.2.6 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік в розмірі 182854,78 грн., в тому числі по періодам: серпень 2013 року 93836,31 грн., грудень 2013 року 89018,47 грн.

На підставі Акту перевірки від 06.02.2015 р. № 499/14-02-17-03- ДПІ у Ленінському районі ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 31.03.2015р., яким відповідачу збільшено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 182854,78 грн. та штрафні санкції на суму 44883,70 грн.

Таким чином, з урахуванням переплати у розмірі 283,23 грн., заборгованість відповідача становить 227455,25 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг у сумі 227455, 25 грн. підлягає стягненню на користь держави з ОСОБА_4, а тому наявні підстави для задоволення позову. Колегія суддів погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 67 та 68 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом та неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Підпункт 14.1.156. п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначає податкове зобов'язання як суму коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Приписами статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (п.п. 16.1.2 п. 16.1); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (п.п. 16.1.3 п. 16.1); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи ( п.п. 16.1.4 п. 16.1).

На підставі норм статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

На адресу відповідача надісланий корінець податкової вимоги форми Ф № 4186-25 від 29.12.2015 року на суму 228455,25 грн., про що свідчить копія поштового відправлення.

Отже, відповідач не надав до суду доказів того, що у встановлений законодавством строк ним сплачено податковий борг у сумі 228455,25 грн.

Відповідно до пунктів 59.1, 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п. 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Наявність податкового боргу у відповідача у сумі 1000 грн. позивач жодними доказами не довів.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що отриманий ним дохід (акції) в порядку приватизації державного підприємства, не включаються до оподатковуваного доходу платника податку колегією суддів не приймаються, оскільки податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 31.03.2015р. апелянт не оскаржив та доказів його скасування не надав. Крім того, позивач не позбавлений можливості оскаржити податкове повідомлення-рішення та вимогу у судовому порядку у разі незгоди з ними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про стягнення податкового боргу в сумі 227455,25 грн. належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року по справі № 814/2492/17, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено 30 січня 2018 року.

суддя-доповідач ОСОБА_1
суддя ОСОБА_5
суддя ОСОБА_6