Справа № 818/1393/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1393/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Лях О.П.

суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2017р. (головуючий судді І інстанції Опімах Л.М., м.Суми, повний текст складено 01.11.2017 року) по справі № 818/1393/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства соціальної політики України (далі відповідач-1, ОСОБА_2), Державної казначейської служби України (далі відповідач-2, ДКС України), в якому просив (а.с.4-5):

- визнати протиправними дії ОСОБА_2 при розгляді його заяви від 29.07.2017 року;

- стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.;

- судові витрати стягнути з ОСОБА_2.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2017р. по справі № 818/1393/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: (а.с.25-28)

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України при розгляді заяви ОСОБА_1 від 29.07.2017 р.;

- в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні адміністративного позову, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з урахуванням уточнень, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні адміністративного позову та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог. (а.с.39-40, 44-46)

Відповідачем постанова суду першої інстанції не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.07.2017 р. ОСОБА_1 згідно до вимог ст.1 Закону України «Про звернення громадян» звернувся до Міністерства соціальної політики України з заявою з питання отримання щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2017 рік (а.с.7).

Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що звернення ОСОБА_1 від 29.07.2017 року зареєстроване в ОСОБА_2 02.08.2017 року за № С-17609/0/4-17 за допомогою системи електронного документообігу «ДОК ПРОФ 3», яка відповідно до наказу ОСОБА_2 від 29.11.2016 року №1448 введена у дослідну експлуатацію 05.12.2016 року. (а.с.30, 32)

Також, із вказаних документів вбачається, що терміном виконання встановлено 31.08.2017 року. (а.с.32)

ОСОБА_2 від 31.08.2017 р. № 743/0/167-17/401, за підписом начальника відділу соціальної адаптації учасників АТО та військовослужбовців звільнених у запас або у відставку Управління у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції Міністерства соціальної політики України, позивачу було повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" встановлені у 2017 році розміри грошової допомоги визначено виходячи із обсягу бюджетних призначень на цю мету, що є гарантією своєчасної та в повному обсязі виплати цієї допомоги ветеранам війни, зокрема учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їхніх батьків, у розмірі 1200 гривень. (а.с.8)

Відповідно до листа ОСОБА_2, реєстраційно-контрольної картки 743/0/167-17 та витягу з електронного журналу відповідь на звернення ОСОБА_1 зареєстрована в ОСОБА_2 31.08.2017 року за №743/0/167-17/401. (а.с.8, 21, 33)

В той же час, відповідно до відмітки на конверті дана відповідь направлена Міністерством соціальної політики України позивачу лише 09.09.2017 року (а.с.9).

Додатково ОСОБА_2 було повідомлено, що з метою раціонального використання бюджетних коштів, відправка вихідної кореспонденції здійснюється простими поштовими відправленнями. (а.с.31, 34)

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство соціальної політики України як суб'єкт владних повноважень не виконало покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності своїх дій при розгляді заяви ОСОБА_1

При цьому, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди вказав, що позивачем не надано суду доказів спричинення йому моральної шкоди, у чому вона полягає, не доведено причинних звязків між завданою шкодою та конкретними неправомірними діями відповідача.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що позивачем оскаржується постанова суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в межах вимог апеляційної скарги позивача щодо скасування постанови суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається з матеріалів справи та доводів позивача, спір сторін за своєю суттю зводиться до оскарження позивачем дій ОСОБА_2 при розгляді його звернення від 29.07.2017 року, чим спричинена моральна шкода.

Так, встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

В той же час, згідно із п. 3 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Положеннями вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями) передбачено, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України).

Таким чином, обовязок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу що позивається із таким позовом.

Відповідно до ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного звязку між діями відповідача та завданням йому моральної шкоди, в тому числі, у вигляді розладів здоровя внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо.

А тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про не обгрунтованість позовних вимог позивача в цій частині позову.

Згідно із ч.ч.1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2017р. по справі № 818/1393/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5