Справа № 332/8/18
Суддя: Сінєльнік Р. В.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/8/18
Провадження №: 2-а/332/10/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 р. Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2018 року позивач звернувся до Заводського відділу Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області із вказаним адміністративним позовом, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення від 01.11.2017р. про примусове повернення за межі України громадянина Вірменії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яке прийняте т.в.о. начальника Заводського відділу Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області Тухікян Ю.С.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюване рішення прийнято відповідачем протиправно, з порушення процедури та прав позивача, без врахування всіх відомостей про її особу. Позивач вказує, що проживає на території України з 1996 року, приїхав для возз'єднання сім'ї, на території України проживає його рідна сестра, а тому його дії не порушують вимог чинного законодавства України. Крім того, він не має житла та коштів для проживання у Вірменії, шо позбавляє його можливості виконати рішення про примусове повернення за межі України.

Позивач та його представник адвокат Железняк М.В. в судовому засіданні позов підтримали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові, просили позов задовольнити.

Представники відповідача Єфімова Ю.А. та Тухікян Ю.С. в судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що позивач прибув до України з метою возз'єднання сім'ї, та проживає на території України з 1996 року, але посвідку на тимчасове проживання позивач не отримав, дозволу на імміграцію не має, отже перебуває на території України незаконно, тому підлягає поверненню в країну походження. Просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

Відповідно до ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи щодо примусового повернення в країну походження або третю країну та примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України.

Справа розглядається з урахуванням приписів ст.288 КАСУ України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Суд також враховує те, що у рішеннях по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000р. та справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється, зокрема, іноземцями та особами без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Судом встановлено, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 прибув на територію України до своїх родичів у 1996 році з метою возз'єднання сім'ї по паспорту громадянина Вірменії, який в подальшому був переоформлений, замість нього ОСОБА_1 посольством Республіки Вірменія в Україні 11.06.2013 року був виданий паспорт громадянина Вірменії НОМЕР_1 терміном дії до 11.06.2023р. На теперішній час ОСОБА_1 перебуває у своєї сестри за адресою: м.Запоріжжя, вул.Історична, 37, гурт., реєстрація місця проживання в паспорті позивача проставлена на період з 23.01.96р. по 23.04.96р. (а.с.11).

Вищевказана обставина не оспорюється сторонами та знаходить своє підтвердження зі змісту позовної заяви, заперечень представника відповідача.

Громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 перебуває на території України з порушенням строків перебування, а саме після закінчення 90 денного строку перебування не виїхав за межі України, чим порушив п.2.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України».

01.11.2017 p. у відношенні ОСОБА_1 за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП 135526 за ознаками ч.І ст. 203 КУпАП. Т.в.о. начальника Заводського РB УДМС України в Запорізькій області Тухікян Ю.С. 11.11.2017р. винесено постанову про накладання адміністративного стягнення на громадянина Вірменії ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 510 грн. Зазначена постанова ОСОБА_1 не оскаржена та є чинною на сьогоднішній день.

У зв'язку з тим, що дії громадянина ОСОБА_1 порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та відсутні підстави для заборони застосування до нього примусового повернення чи примусового видворення або видачі чи передачі зазначені у ст.31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Відповідно до ст.26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 01.11.2017 року Заводським РB УДМС України в Запорізькій області було винесене рішення про його примусове повернення до країни походження, яке він зобов'язався виконати до 29.11.2017 року.

На час розгляду справи ОСОБА_1 не виконав рішення від 01.11.2017 року про примусове повернення з України до країни походження та продовжує проживати на території України.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість зробленого висновку та винесеного на його підставі спірного рішення відповідача, на відповідність вимогам ст.ст. 2, 6 КАС України суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом президента України від 06.04.2011 року № 405/2011, Державна міграційна служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Як встановлено п. 4 цього Положення Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює оформлення і видачу іноземцям та особам без громадянства запрошень для в'їзду в Україну, документів для тимчасового перебування або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, студентських квитків студентам із числа іноземців та осіб без громадянства, вилучає ці документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в'їзду в Україну в передбачених законодавством випадках; приймає рішення про скорочення строку перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, видворення, у тому числі у примусовому порядку, іноземців та осіб без громадянства з України, заборону в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов'язані з видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За правилами ст. 17 Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 затверджений Порядок визначення механізму оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання. Зазначена постанова вже була чинною на момент оформлення ОСОБА_1 його паспорта громадянина Вірменії НОМЕР_1, за яким він документований на сьогоднішній день.

Посвідка на тимчасове проживання видається строком до одного року з можливістю його продовження щоразу на один рік на підставі заяви іноземця чи особи без громадянства та документів, зазначених у підпункті 4 пункту 6 цього Порядку, які подаються до територіального органу або підрозділу ДМС не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії посвідки.

Згідно ч.2 ст. 25 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно ч.5 ст. 26 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Таким чином, позивач, який не отримав посвідку на тимчасове проживання та дозволу на імміграцію, порушує законодавство України, і він не має законних підстав для перебування в Україні. Про примусове повернення відповідачем було повідомлено позивача у встановленому законом порядку, проте позивач добровільне це рішення не виконав.

За таких обставин, на думку суду, відповідач обґрунтовано дійшов до висновку про те, що дії позивача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та правомірно прийняв рішення про примусове повернення в країну походження вказаної особи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.243-246, 288 КАС України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Рішення у повному обсязі виготовлено 26 січня 2018 року.

Суддя Р.В. Сінєльнік