Справа № 826/12143/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Кузик М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з ненадання відповіді по суті звернення ОСОБА_2 від 17.07.2017 незаконними.

- зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати інформацію шляхом надання обґрунтованої відповіді на питання, поставлені у звернені ОСОБА_2 від 07.07.2017.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою з Автономної Республіки Крим, про що свідчить довідка № від 19.06.2015.

З 1996 року позивач був отримувачем пенсії по втраті годувальника.

В липні 2016 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з адміністративним позовом про визнання дій Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві незаконними щодо невиплати пенсії по втраті годувальника та зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу пенсію по втраті годувальника за весь період несплати.

05.12.2016 Голосіївський районний суд м. Києва задовольнив позов ОСОБА_2 в повному обсязі. Рішення суду набуло чинності 16.03.2017. Після цього позивач звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про добровільне виконання рішення суду.

26.05.2017 на адресу позивача надійшов лист Правобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, вих. № 29753/17, у якому було зазначено. що для виконання рішення суду позивачу необхідно надати додаткові документи, а саме:

- документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником;

- свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

- документи про вік померлого годувальника сім'ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішення суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

- документи про стаж померлого годувальника (трудова книжка, військовий квиток, диплом про навчання тощо);

У відповідь на вказаний лист, позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України із заявою від 07.07.2017 в якій просив надати відповідь чому Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України не виконує рішення суду, що набрало законної сили, про зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу пенсію по втраті годувальника, чому до позивача застосовуються інші норми законодавства при поновленні йому пенсійних виплат ніж ті, що передбачені для поновлення пенсій внутрішньо переміщеним особам та чи було надіслано запит про отримання електронної пенсійної справи позивача.

Листом № 1382/03/І-1157 від 01.08.2017 Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України надало відповідь на заяву позивача, та виклало свою позицію, повністю аналогічну тій, що було прописана в листі від 26.05.2017, не надавши відповіді на конкретні питання позивача, що були поставлені ним у своїй заяві.

Вважаючи дії відповідача щодо ненадання інформації протиправними, та такими, що порушують права позивача на розгляд його звернення та отримання інформації, позивач звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не було надано відповідей, на питання, що були поставлені позивачем у його зверненні від 07.07.2017, чим було порушено право позивача на звернення, оскільки ч. 1 ст. 1. Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних прав та законних інтересів, а тому позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Право особи на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб для захисту своїх прав та інтересів є конституційним правом кожного громадянина. У ст. 40 Конституції України зазначено, що громадяни України мають право звертатися до органів державної влади і місцевого самоврядування та встановлено обов'язок органів влади та посадових осіб розглядати звернення й надавати обґрунтовані відповіді.

В Україні ключовим нормативно-правовим актом, який закріплює право громадян на звернення є Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996.

Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. При цьому формами звернень в контексті зазначеного закону є заяви та скарга. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотав) зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно статті 18 З Закону України «Про звернення громадян» громадянин має право вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Судом першої інстанції встановлено що в листі Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києві від 26.05.2017 позивачу повідомлялось, що перелік документів, який позивач має надати для виконання рішення суду передбачений постановою правління Пенсійного фонду України «Про порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005.

У своєму другому листі від 01.08.2017 управління Пенсійного фонду продублювало свою позицію, надану в попередньому листі та не надало конкретних відповідей на запитання, що були поставлені позивачем у заяві від 07.07.2017.

Стосовно позиції відповідача, викладеної в листах від 26.05.2017 та 01.08.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з постанови Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою з Автономної Республіки Крим згідно довідки № від 19.06.2015. Місцем проживання позивача вказано АДРЕСА_1.

Згідно частини 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - закон про ВПО), для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) № 637 установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 № 509.

Постановою КМ України № 365 від 08.06.2016 було затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО. Пунктом 6 цього Порядку встановлено: структурний підрозділ з питань соціального захисту населення не пізніше наступного робочого дня після отримання заяви про призначення (відновлення) соціальних виплат надсилає запит про отримання електронної справи отримувача соціальної виплати до державного підприємства «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України», який протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого запиту надсилає відповідну електронну справу до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що чинне законодавство не передбачає надання паперових документів про стаж померлого годувальника у випадку звернення внутрішньо переміщеної особи за поновленням пенсійних виплат по втраті годувальника за місцем свого фактичного проживання.

При цьому, позивач зазначає, що 08.06.2017 він ознайомлювався з його пенсійною справою в УПФУ. В матеріалах пенсійної справи є витяг з центральної бази даних одержувачів пенсій. Згідно цієї бази даних, позивач перебував на утриманні годувальника - його батька, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Також у витягу вказано останню дату нарахування пенсії по втраті годувальника - 04.03.2014. Таким чином позивач наголошує на тому, що в матеріалах пенсійної справи містяться дані про його родинний зв'язок з померлим годувальником та про дату його смерті.

Дані про розмір пенсійних нарахувань містяться в електронному реєстрі «Інформаційно-обчислювального центру Міністерства соціальної політики України». Вирізана електронна справа з цього реєстру містить всі необхідні дані для нарахування позивачеві належних пенсійних виплат починаючи з 05.03.2014.

В свою чергу, відповідачем не було надано доказів на спростування позиції позивача.

При цьому, відповідачем не заперечувався факт наявності необхідної інформації в електронному реєстрі «Інформаційно-обчислювального центру Міністерства соціальної політики України».

Також, відповідач не надав жодних пояснень, чому у листах від 26.05.2017 та 01.08.2017 до позивача застосовувались норми, передбачені постановою правління Пенсійного фонду України «Про порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якщо позивач є внутрішньо переміщеною особою і до нього мають застосовуватись норми, передбачені Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який було затверджено постановою КМ України № 365 від 08.06.2016.

Таким чином, оскільки відповідачем не було надано відповідей, на питання, що були поставлені позивачем у його зверненні від 07.07.2017, чим було порушено право позивача на звернення, оскільки ч.1 ст. 1. Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних прав та законних інтересів, то позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 25.01.2018.