Справа № 804/4605/17
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2017 р. Справа № 804/4605/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В. одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова»
до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій,-
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2014 постанову суду першої інстанції скасовано в частині визнання протиправними дій Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську ДПС, вчинених під час проведення перевірки Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" з 24.12.2012 по 15.01.2013, та відмовлено в задоволенні позову в цій частині. У решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2013 залишено без змін.
19.09.2017 року у судовому засіданні було здійснено заміну відповідача його правонаступником, а саме: з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську на Дніпропетровське управління Офісу великих платників податків ДФС.
Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що позов підтримує, додаткових пояснень та доказів, відмінних від тих, що містяться у матеріалах справи не має, просив розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідач, у судовому засіданні зазначив, що проти позову заперечує, при цьому посилаючись на письмові заперечення відповідно до яких зазначено, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення. Відповідач вважає податкові повідомлення - рішення правомірними, та такими, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим, підстави для його скасування відсутні, проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
У відповідності до ч. 4 ст. 122 ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
За результатами перевірки складений Акт № 41/14-0/14308368 від 22.01.2013 р., в якому зафіксовані виявлені порушення:
- п.п.4.1.6 п.4.1, ст.4. п.п.5.3.9 п.5.3, п.п. 5.2.1, п.5.2, п.5.1 статті 5, п.п.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" (із змінами та доповненнями), з врахуванням п.1.32 ст. 1 Закону №334, п.9.1, 9.2 ст.9 Закону №996, 138.2, п.п.138.8.5 п. 138.8 ст.138 та п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, ст.93, ч.1,5 ст. 203, ч.1,2 ст.215 та ч.2 ст.207, ч. 1 ст.216, ст.228, ст.662, 655 та 656 Цивільного кодексу України від 16.01.03 №435-IV, із змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування по податку на прибуток на загальну суму 3026658,61 грн., в тому числі: за 2008 рік на суму 5591,12 грн., за 2009 рік на суму 135 770,01 грн., в тому числі: І кв 2009 року - 154,17 грн., півр 2009 року - 308,34 грн., III квартали 2009 року - 462,51 грн., за 2010 рік на суму 2 764 368.73 грн., в тому числі: І кв 2010 року - 154,17 грн., півр 2010 року - 104 678,53 грн., III квартали 2010 року-545 955,03 грн., за 2011 рік на суму 120 741,46 грн., в тому числі: І кв 2011 року -92 254,17 гри., II кв 2011 року - 28 362,43 грн., ІІ-ІІІ кв 2011 року - 28 424,86 грн., 1I-IV кв 2011 року - 28 487,29 грн., за 9 місяців 2012 року на суму 187.29 грн., в тому числі: І кв 2012 року - 62.43 грн. півр 2012 року - 124.86 грн.
Не погоджуючись з висновками перевірки, позивач 19.02.2013 р. направив на адресу Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків скаргу №157/118.
28.05.2013р. позивачу надійшло рішення про результати розгляду скарги Міністерства доходів і зборів України від 20.05.2013р. №3014/6/99-99-10-01-15, яким було відмовлено в задоволенні скарги.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Приписами п. 1.1 ст. 1 ПК України (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
У відповідності до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Статтею 134 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.
Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.
Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Приписами пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Згідно з п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Між позивачем та вказаними контрагентами укладалися наступні договори: договір поставки від 24.06.2010 р. №24/06-10, договір поставки від 15.07.2010 р. №1507.10, договір поставки від 03.11.2009 р. №714- р/132; договір поставки від 06.07.2010 р. №545/131; договір підряду від 16.06.2010р. №195/68; договір поставки від 26.11.2010 р. №515-11; договір підряду від 15.06.2010 р. №195/67/127; договір №0415-01 186/355 від 15.04.2010 р., договір підряду №244-09 від 01.12.2010 р.; договір поставки №176-09 від 25.10.2010 р., договір на виконання робіт №25-06 від 25.06.2010р., договір №0110/2010 від 01.10.2010р., договір 3223/31 від 16.02.2010р..
Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.06.2017 року по даній справі зазначено, що попередньо судами, було встановлено, що первині документи відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджено факти поставки зазначеними постачальниками товарів та послуг, а також вказано, що висновки судів попередніх інстанцій, щодо господарських операцій позивача з ТОВ "Антраль", ПП "Сервіс транс-Н-08", ПП "Універсал-Н", ТОВ "Бренд-Строй", TOB "Восток Інвест Метал" та ПП "Спецпромтехніка", є передчасними та такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи. Суди повинні були надати належну оцінку зазначеним обставинам, з'ясувати результати розслідувань/розгляду кримінальних справ та, в залежності від встановлених обставин та оцінки доказів кожного окремо та в їх сукупності, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються.
Дослідивши матеріали справи, щодо висновків відповідача про наявність у зазначених контрагентів ознак фіктивності, зроблених на підставі кримінальної справи №69-0146, листа ДПІ у Ленінському районі м.Миколаїва від 01.12.2010 року №5810/7/23-112 та постанови Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05.08.2011 у справі № 1-301/11, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України до відносно директора ТОВ „Союз КДС" (код ЄДРПОУ - 24039320) ОСОБА_2 України, директора ТОВ ВВП «Строитель - плюс» ОСОБА_3, фізичних осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 за фактами фіктивного підприємництва - створення та придбання суб'єктів підприємницької діяльності, порушено кримінальну справу №69-0146. В ході досудового слідства порушено кримінальну справу за фактом фіктивного підприємництва - створення та придбання суб'єктів підприємницької діяльності в тому числі ТОВ "Бренд-Строй", керівник, якого надала пояснення щодо непричетності до реєстрації та здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, суть документів, які вона підписувала, їй не відома, діяльністю ТОВ "Бренд Строй" не займалась і про це їй не відомо.
Щодо TOB «Антраль» суд зазначає, що відповідно до листа ДПІ у Ленінському районі м.Миколаїва від 01.12.2010 року №5810/7/23-112 в якому повідомлено, що згідно службової записки від 22.09.10 №1434/7/08-16-31 податкової міліції СДПІ по роботі з ВПП у м.Дніпропетровську, було надано копію пояснень ОСОБА_1, особи, що за даними відомостей ЄДР значиться директор ТОВ «Антраль», відповідно до яких, він відношення до діяльності ТОВ « Антраль » не має, жодних первинних бухгалтерських документів не підписував, ніякого транспортування товару не здійснював, договірних операцій не проводив, податкову звітність по ТОВ « Антраль » ніколи складав та не подавав до податкової інспекції, штампів та печаток ТОВ « Антраль» і не мав. Також, відповідно до акта перевірки, ТОВ „Антраль" з червня 2010 року звітність по податку на додану вартість не подавав.
Щодо ПП "Сервіс транс Н-08", ПП "Універсал-Н", ПП "Спецпромтехніка" судом встановлено, що відповідно до постанови Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05.08.2011 у справі № 1-301/11 зазначено, що певною групою осіб було створено вищевказані підприємства з метою використання їх для здійснення незаконної підприємницької діяльності.
Дослідивши вищевказані обставини, судом встановлено, що в межах кримінальної справи №69-0146, листа ДПІ у Ленінському районі м.Миколаїва від 01.12.2010 року №5810/7/23-112 та постанови Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05.08.2011 у справі № 1-301/11, не досліджувалось та не надавалась оцінка господарським операціям позивача та вищевказаних контрагентів, не встановлювалась недійсність документів, що були складені за наслідком здійснення господарських операцій, а отже відсутнє будь-яке підтвердження наявності фіктивних документів, складених за участю як позивача, так й інших контрагентів.
Суд звертає увагу на те, що саме по собі створення суб'єкта підприємницької діяльності без мети реального провадження підприємницької діяльності та номінальність його керівництва цим підприємством не є беззаперечним свідченням безтоварності усіх операцій, здійснених цим суб'єктом господарювання за відсутності інших обставин, які б свідчили про необґрунтованість податкової вигоди, а відтак не може розцінюватися як імперативна ознака нікчемності укладених ним правочинів.
При цьому, негативні наслідки для реальних контрагентів фіктивних підприємств мають місце лише у разі умисної спільної участі у вчиненні злочину, зокрема, шляхом сприяння незаконному завищенню валових витрат або податкового кредиту із ПДВ.
Разом з тим, будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. До того ж, встановлення факту взаємовідносин контрагента позивача з фіктивним суб'єктом господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності контрагентів, оскільки приписи чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства не ставили у залежність право формування позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб'єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах.
Зокрема, у вказаному рішенні ВС України визначив, що оскільки вирок суду не містить відомостей про відсутність господарських операцій між позивачем і контрагентом, то таке рішення суду не може бути визнано належним доказом на підтвердження порушення товариством вимог податкового законодавства, які зумовили визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток спірним податковим повідомленням-рішенням. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання такими особами податкових зобов'язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб'єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» - задовольнити.
Визнати протиправними дії Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську ДПС, вчинені під час проведення перевірки з 24.12.2012 року по 15.01.2013 року.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв