Справа № 235/6452/17
Суддя: Назаренко Г. В.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/235/44/18
Справа 235/6452/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

при секретарі Муханової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності і рішення субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії, третя особа: Управління соціального захисту населення Покровської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є пенсіонером.

У зв'язку з проведенням АТО та з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де вона мешкала, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Вона звернулася до відповідача з заявою про взяття на облік та нарахування пенсії. З цього часу відповідач нараховував їй пенсію, але починаючи з 1 червня 2017 року припинив її нарахування.

13 листопада 2017 року вона отримала відповідь від Управління, де їй повідомлено що виплату пенсії призупинено з 1 червня 2017 року, оскільки за результатами синхронізації баз управління (АСОПД) та бази УСЗН (база переміщених осіб з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, затвердженого ПКМУ від 01.10.2014 №509) у вказаній електронній пенсійній справі фіксується «93 особливість», яка не дає можливості поновити виплату пенсії.

Таку бездіяльність та рішення позивач вважає протиправними і просить зобовязати відповідача поновити їй нарахування та виплату пенсії з 1 червня 2017 року та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки.

Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суду надані письмові заперечення проти позову, в яких відповідач посилається на те, що відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12 жовтня 2016 року № позивачку було взято на облік як внутрішньо переміщену особу з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, місце перебування якої за адресою: вулиця Табурна, будинок 9, м. Покровськ Донецької області.

За результатами синхронізації баз управління (АСОПД) та бази УСЗН (база переміщених осіб з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, затвердженого ПКМ України від 01.10.2014 № 509), немає можливості поновити виплату пенсій.

З урахуванням викладеного вважає, що оскільки довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи була скасована (тобто відсутній факт реєстрації позивачки як внутрішньо переміщеної особи) то Управлінням правомірне було припинено виплату пенсії позивачці.

У звязку з вищевикладеним відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_4 в судове засідання не зявися, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1, 22.06.1956р.н., призначена пенсія за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, виданого Пенсійним фондом України (а.с.8).

Зареєстрованим місцем проживання позивачки є м. Донецьк Донецької області.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області від 12.10.2016р. № НОМЕР_2 ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання якої є м. Покровськ Донецької області, вулиця Табурна, будинок 9 (а.с.9).

ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 34023/02/25 від 13 листопада 2017 року повідомлено що виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено з 1 червня 2017 року, оскільки за результатами синхронізації баз управління (АСОПД) та бази УСЗН (база переміщених осіб з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, затвердженого ПКМУ від 01.10.2014 №509) у вказаній електронній пенсійній справі фіксується «93 особливість», яка не дає можливості поновити виплату пенсії (а.с. 11).

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Відповідно до ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, тобто особа має довести наявність прав, свобод чи інтересів, які порушені відповідачем.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В якості підстави для припинення виплати пенсії позивачці відповідач посилається на ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», в якій зазначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Разом з тим, суд зазначає, що вказаним законом не встановлено підстав для припинення виплати пенсії, а також не встановлений обовязок органів Пенсійного фонду України припинити виплати пенсій через відсутність довідки, виданої згідно з Порядком № 509.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове деревне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Між тим відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону стала підставою для припинення позивачці виплати пенсії. Також відповідачем не вказано й будь-якої іншої норми закону, яка б визначала такі підставу припинення виплати пенсії, як скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також суд зазначає, що припинення виплати позивачу пенсії у звязку зі скасуванням органами соціального захисту населення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 07.10.2009р. в Україні як соціальній правовій державі людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обовязку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, не виплачуючи позивачу пенсію з 1 червня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_1 шляхом визнання бездіяльності протиправною та зобовязання нарахувати та виплатити позивачу пенсію за весь час затримки.

За наслідками розгляду справи судом встановлено, що права позивача були порушені відповідачем шляхом бездіяльності, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті їй пенсії з 1 червня 2017 року. Рішення про припинення (зупинення) виплати позивачу пенсії відповідачем не приймалось. Отже, в задоволенні позову в частині визнання неправомірним та скасування рішення про призупинення (припинення) виплати позивачу пенсії необхідно відмовити.

Згідно з ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ст.ст.19, 46 Конституції України, ст.ст.4, 5, 8, 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст.2,77, 242-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в невиплаті ОСОБА_1 пенсії з 1 червня 2017 року.

Зобовязати Красноармійське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 1 червня 2017 року та здійснити виплату заборгованості за весь час затримки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорока) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, повністю або частково до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299КАС України.

Встановити строк для подання субєктом владних повноважень відповідачем до суду звіту про виконання постанови один місяць, перебіг якого починається з дня набрання постановою законної сили.

Позивач: ОСОБА_1, 22.06.1956р.н.: м. Донецьк Донецької області, вулиця Тіпанова, 7, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Красноармійське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, м. Покровськ Донецької області, вулиця Центральна, будинок 154, .

Дата складання повного рішення суду 29 січня 2018 року.

Суддя Г.В. Назаренко