Справа № 826/12182/14
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018
м. Київ

справа № 826/12182/14

провадження № К/9901/3058/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання - Слободян О.М.,

учасники справи:

Перший заступник прокурора м. Києва,

прокурор - Кузнєцова Ю.В.,

відповідач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України,

представник відповідача - Косинська О.М.,

третя особа - ПАТ "Національна суспільна телерадіокомпанія України",

представник третьої особи - Бурвікова І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Оксененка О.М., Ісаєнка Ю.А., Федотова І.В. від 24 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії щодо видачі Національній радіокомпанії України дозволу на виконання будівельних робіт № 2392-Пч від 14 березня 2011 року із будівництва житлового комплексу з підземним автопаркінгом, офісними приміщеннями та закладами по обслуговуванню населення по вул. Л.Первомайського, 5-б у Печерському районі м. Києва та скасувати дозвіл, виданий Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у м. Києві 14 березня 2011 року Національній радіокомпанії України на виконання будівельних робіт № 2392-Пч за вищевказаною адресою.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року скасовано дозвіл, виданий Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у м. Києві 14 березня 2011 року № 2392-Пч Національній радіокомпанії України на виконання будівельних робіт із будівництва житлового комплексу з підземним автопаркінгом, офісними приміщеннями та закладами по обслуговуванню населення по вул. Л.Первомайського, 5-б у Печерському районі м. Києва. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року апеляційні скарги Національної радіокомпанії України та Державної архітектурно-будівельної інспекції України задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Першого заступника прокурора м. Києва відмовлено.

В касаційній скарзі Заступник прокурора міста Києва просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року та залишити без змін постанову Окружного адміністративно суду м. Києва від 05 грудня 2014 року. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції в порушення ст. 29 Закону України "Про планування і забудову території" та ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" дійшов помилкового висновку про відсутність у Інспекції законних підстав для відмови у наданні Національній радіокомпанії України дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки вказаний проект не містить відповідного дозволу органу культурної спадщини, а подані документи не відповідають вимогам закону.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Судом проведено заміну третьої особи в справі на належного правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Національна суспільна телерадіокомпанія України".

Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві (далі - Інспекція) замовнику будівництва - Національній радіокомпанії України та підряднику Товариству з обмеженою відповідальністю «Столичні будтехнології» (далі - ТОВ «Столичні будтехнології») видано дозвіл № 2392-Пч від 14.03.2011 на виконання будівельних робіт із будівництва житлового комплексу з підземним автопаркінгом, офісними приміщеннями та закладами по обслуговуванню населення за адресою: вул. Л.Первомайського, 5-б у Печерському районі м. Києва, строком дії до 30.09.2015.

Прокуратура міста Києва в особі заступника прокурора 07.11.2013 звернулась до Інспекції з поданням №7/1/5-320 про усунення порушень вимог містобудівного законодавства під час виконання будівельних робіт із будівництва житлового комплексу по вул. Л.Первомайського, 5-б у Печерському районі м. Києва, у тому числі, шляхом анулювання дозвільних документів на проведення будівельних робіт за вказаною адресою.

Листом №7/26-106/1811/09 від 18.11.2013 Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві відхилено зазначене подання та надано обґрунтовану відповідь про відсутність законних підстав для його задоволення та вказано, що відповідно до п.6 ст.37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" відсутні підстави для анулювання дозволу № 2392-Пч.

12.05.2014 за результатами перевірки законності видачі Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві під час видачі дозволу на виконання будівельних робіт Заступником прокурора м. Києва повторно винесено подання № 07/1/5-158-вих14 про усунення порушень вимог містобудівного законодавства, у тому числі, шляхом анулювання дозвільних документів на виконання будівельних робіт.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 22.05.2014 №7/26-76/2205/09 відхилено подання заступника прокуратори м. Києва через видання дозволу № 2392-Пч відповідно до чинного законодавства та вказано, що прийняття рішення щодо видачі або відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт, внесення змін та анулювання такого дозволу з 24.12.2012 здійснюється центральним органом виконавчої влади, що регулює державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю - Державною архітектурно - будівельною інспекцією, а тому в Інспекції відсутні правові підстави для анулювання дозволу № 2392-Пч.

Вважаючи виданий дозвіл від 14.03.2011 протиправним, Заступник прокурора звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором доведено порушення Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві містобудівного законодавства при видачі Національній радіокомпанії України дозволу № 2392-Пч від 14.03.2011 року на виконання будівельних робіт.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції покликався на те, що у Інспекції були відсутні підстави для відмови у видачі оскаржуваного дозволу. Крім того, апеляційним судом зазначено, що адміністративний позов подано до суду поза межами строку, що визначено частиною другою статті 99 КАС України, однак, враховуючи те, що судом першої інстанції адміністративна справа розглянута з винесенням рішення у формі постанови, колегія суддів апеляційного суду, застосовуючи та використовуючи принципи адміністративного судочинства визначені в ст. 7 КАС України, прийшла до висновку про необхідність прийняття рішення по суті та з предмету спору адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час винекнення спірних правовідносин) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Судова колегія вважає необґрунтованими посилання позивача на ту обставину, що підстави для звернення з вищезазначеним позовом виникли виключно після відхилення 22.05.2014 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві подання прокурора, за змістом якої остання ухилилась від захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

У рішенні від 8 квітня 1999 року N 3-рп/99 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив, що із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту. При цьому інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів. Відповідні положення про самостійне визначення прокурором, у чому полягає порушення інтересів держави та необхідності їх захисту закріплені у частині 2 статті 60 КАС України. Отже, позиція органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не впливає на перебіг строку звернення до суду.

При цьому у постанові від 3 листопада 2015 року (справа 21-2008а15) Верховний Суд України, аналізуючи положення абзацу 2 частини другої статті 99 КАС України про початок обчислення строку зверненя до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень та виникнення підстав, що дають право на звернення з позовом, зазначив, що підставою для такого звернення є факт порушення, вчинений у певний час, а не факт, коли стало відомо про це прокурору.

У справі Європейського суду з прав людини "Стаббігс та інші проти Великобританії" визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25.01.2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи те, що оспорюваний дозвіл був виданий у березні 2011 року, а з позовом про визнання його недійсним позивач звернувся у серпні 2014 році, колегія суддів приходить до висновку, що в контексті визначення поняття перебігу строку позовної давності ті обставини, які стали підставами для звернення з позовом, протягом трьох років не вважалися такими, що порушують інтереси держави, відносини між сторонами набули ознак сталості і стабільності, а тому подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин такого тривалого зволікання із оскарженням спірного дозволу, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є недопустимим в силу позиції Європейського Суду з прав людини у даному питанні.

Крім того, колегія суддів наголошує, що про наявність дозволу від 14 березня 2011 року Заступник прокурора м. Києва достименно знав ще у листопаді 2013 року, оскільки 07.11.2013 звернувся до Інспекції з поданням №7/1/5-320 про усунення порушень вимог містобудівного законодавства, а з позовом звернувся лише у серпні 2014 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем пропущено строк на звернення до суду із вищезазначеним позовом, встановлений ст.99 КАС України (на час винекнення спірних правовідносин), тому наявні підстави для залишення позову Заступника прокурара м. Києва без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, згідно частини 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а адміністративний позов - залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора м. Києва задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року скасувати.

Адміністративний позов Першого заступника прокурора м. Києва залишити без розгляду.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач А.Ю. Бучик

судді М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Повний текст виготовлено 31 січня 2018 року.