Справа № 826/11414/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 січня 2018 року справа №826/11414/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
доТериторіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (далі по тексту - відповідач 1, ТУ ДСА)
треті особи1. Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі по тексту - третя особа 1) 2. Вишгородський районний суд Київської області (далі по тексту - третя особа 2)
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку, нарахування та виплати судді Вишгородського районного суду Київської області Божок С.К. суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік"; 2) зобов'язання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за період з 01січня 2017 року по 30 червня 2017 року, за період фактичної роботи та щорічної основної та додаткової відпусток у розмірі, встановленому частинами другою, третьої, п'ятою статті 133, статтею 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, тобто виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII, в розмірі 3 200,00 грн., з урахуванням проведених позивачу виплат у вказаному періоді
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки не погоджується із розміром нарахованої суддівської винагороди виходячи з посадового окладу 10 прожиткових мінімумів у розмірі 16 000,00 грн., мотивуючи позовні вимоги наступним: розмір винагороди судді визначається лише Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами; з урахуванням того, що ОСОБА_1 не проходила кваліфікаційне оцінювання, за період з 01січня 2017 року по 30 червня 2017 року суддівська винагорода має визначатись виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII, в розмірі 3 200,00 грн.; не передбачення в Законі України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та у кошторисах посадового окладу судді в розмірі 32 000,00 грн. не може бути підставою для невиплати позивачу суддівської винагороди в розмірі, що передбачений Законом, тому що суперечитиме практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Кечко проти України", "Бурдов проти Росії"); Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774 не визначає розмір суддівської винагороди та її складових, а будь-яких змін у Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не внесено; бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу суддівської винагороди у розмірі 32 000,00 грн. на місяць не відповідає вимогам закону та носить дискримінаційний характер, тому що розмір суддівської винагороди не ставиться в залежність від проходження суддею кваліфікаційного оцінювання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/11414/17; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Вишгородський районний суд Київської області; закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на те, що відповідно до пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ чітко вказано, що мінімальна заробітна плата, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітних плат, не застосовується.

Третя особа 1 письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надала.

Третя особа 2 у своєму клопотанні просила розглянути справу за відсутності її представника та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства України.

В судове засідання 30 листопада 2017 року представники осіб, які беруть участь у справі, до суду не прибули, у зв'язку із чим, на підставі частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось; замінено третю особу 1 - Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, належною третьою особою 1 - Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області; на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, звертає увагу на наступне.

Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 22 травня 2008 року №296-VI ОСОБА_1 обрана безстроково на посаду судді Вишгородського районного суду Київської області та згідно з наказом цього суду від 19 червня 2008 року №47-к приступила до виконання обов'язків судді безстроково з 19 червня 2008 року.

Згідно зі штатним розписом на 2017 рік Вишгородського районного суду Київської області, затвердженим начальником ТУ ДСА від 26 січня 2017 року, посадовий оклад судді становить 16 000,00 грн.

З метою здійснення перерахунку та виплати суддівської винагороди за період січень-червень 2017 року із розрахунку 10 мінімальних заробітних плат позивач звернувся до ТУ ДСА.

ТУ ДСА за результатами розгляду звернення позивача у листі від 14 серпня 2017 року №02-13/1056 повідомило про те, що пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітних плат, не застосовується, а тому з 01 січня 2017 року розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить 16 000,00 грн., посилаючись на лист Державної судової адміністрації України від 13 січня 2017 року №11-256/17.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Стаття 130 Конституції України встановлює, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів, є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Однією з таких базових гарантій є надання суддям за рахунок Держави матеріального забезпечення - суддівської винагороди. Така винагорода одночасно виступає і запобіжником від вчинення корупційних правопорушень.

Конституційний Суд України у рішенні від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) зазначив наступне:

"Гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X Закону №2453 в редакції Закону №192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Конституційний Суд України вважає, що положення Закону №2453 щодо належного матеріального та соціального забезпечення суддів повинні відображати положення Конституції України та міжнародних актів щодо незалежності суддів, бути спрямованими на забезпечення здійснення справедливого правосуддя та стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів. Матеріальне забезпечення суддів після виходу їх у відставку як складова їхнього правового статусу є не особистим привілеєм, а засобом конституційного забезпечення незалежності суддів, які здійснюють правосуддя, і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду за справедливим, неупередженим та незалежним правосуддям.

Відповідно до Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи від 13 жовтня 1994 року №(94)12, від 17 листопада 2010 року №(2010)12, кожна держава має забезпечити відповідність статусу і винагороди суддів гідності їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе; суддівська винагорода має бути достатньою, щоб захистити суддів від дії стимулів, через які можна впливати на судові рішення; мають існувати гарантії виплат у зв'язку з відставкою суддів, які мають відповідати попередньому рівню оплати праці суддів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини)".

Таким чином, конституційний статус суддів передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пункт 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ встановлює, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Так, відповідно до частини першої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

При цьому Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII (згідно із Законом України від 2 червня 2016 року №1402-VIII).

Таким чином, в частині положень отримання суддівської винагороди норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI є чинними.

У свою чергу згідно з частиною другою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3200 грн.

Наведене свідчить, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя місцевого суду отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи із посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, тобто 32 000,00 грн.

Як вбачається із обставин справи, ОСОБА_1 не пройшла кваліфікаційне оцінювання, а тому має право на отримання суддівської винагороди, визначеної виходячи із посадового окладу в розмірі 32 000,00 грн.

Проте, на думку відповідача, суддя місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання, має отримувати суддівську винагороду, виходячи із 1 600,00 грн. замість розрахункової величини мінімальна заробітна плата відповідно до пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ.

Разом з тим, суд не погоджується із позицією відповідача та звертає увагу, що відповідно до пункту 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI, тобто, виходячи із розрахунку із посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат; норми вказаного Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при визначенні розміру суддівської винагороди не визначають таку розрахункову величину як 1 600,00 грн.; доказів, які б підтверджували, що мінімальна заробітна плата встановлювалась на рівні 1 600,00 грн. відповідачем до суду не надано.

Посилання відповідача на пункт 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ відхиляються судом як безпідставні з урахуванням наступного.

Пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Однак, в силу приписів Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в чинній та попередній редакціях) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами; тому, на переконання суду, застосування положень пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ суперечить Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

У свою чергу відповідні зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в чинній та попередній редакціях) в частині розрахункової величини при визначенні суддівської винагороди, зокрема посадового окладу, у розмірі 1600 грн. не вносились.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на листи Державної судової адміністрації України від 13 січня 2017 року №11-256/17 та Міністерства соціальної політики України від 05 травня 2017 року №9567/0/2-17/28, яких роз'яснено про необхідність визначення у посадового окладу суддів місцевого суду, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, на рівні 16 000,00 грн., виходячи із розрахункової величини 1 600,00 грн., тому що зазначені документи не є підставою для встановлення або зміни суддівської винагороди, а їх зміст не узгоджується із нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та підриває гарантії незалежності судової влади.

Відповідно до частин першої та другої статті 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Частина четверта статті 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ передбачає, що функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Згідно з частиною першою статті 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Відповідно до частини першої статті 154 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Згідно з пунктом 3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України від 25 вересня 2015 року, одним із основних завдань ТУ ДСА є фінансове забезпечення місцевих загальних судів Київської області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів.

ТУ ДСА відповідно до пункту 4 цього Положення зокрема здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення місцевих загальних судів Київської області; забезпечує організацію роботи щодо надання матеріалів для формування пропозицій по проекту закону про Державний бюджет України відповідно до потреб загальних судів Київської області.

Таким чином, на відповідача, як розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих загальних судів Київської області, покладено обов'язки із нарахування та виплати суддям згаданих суді суддівської винагороди.

Зібрані у справі докази та наведені вище положення законодавства підтверджують, що ОСОБА_1 має право на отримання суддівської винагороди за період з 01січня 2017 року по 30 червня 2017 року, виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" в розмірі 3 200,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, при вирішенні даного спору суд враховує те, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" Суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Разом з цим, хоча позивач відповідає усім вимогам задля отримання суддівської винагороди у спірному розмірі, ТУ ДСА не вчинило відповідних дій із перерахунку та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період січень-червень 2017 року із розрахунку посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат на підставі відповідного звернення позивача, а тому, поведінка відповідача у межах спірних правовідносин носить характер протиправною бездіяльності.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що ТУ ДСА зобов'язане здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01січня 2017 року по 30 червня 2017 року, за період фактичної роботи та щорічної основної та додаткової відпусток у розмірі, встановленому частинами другою, третьої, п'ятою статті 133, статтею 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" в розмірі 3 200,00 грн., з урахуванням проведених виплат у вказаному періоді, та про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Водночас суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про негайне виконання судового рішення, оскільки відповідно до частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; проте, даним рішенням позивачу не присуджено до виплати певні суми, а лише зобов'язано відповідача вчинити відповідні дії.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (03189, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 58-Б; код 26268119) щодо нездійснення перерахунку, нарахування та виплати судді Вишгородського районного суду Київської області Божок Світлані Костянтинівні суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік".

3. Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01січня 2017 року по 30 червня 2017 року, за період фактичної роботи та щорічної основної та додаткової відпусток у розмірі, встановленому частинами другою, третьої, п'ятою статті 133, статтею 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII, в розмірі 3 200,00 грн., з урахуванням проведених виплат у вказаному періоді

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко