Справа № 264/1461/17
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року справа № 264/1461/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Василенко Л.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 05 грудня 2017 р. у справі № 264/1461/17 (головуючий І інстанції Кузнецов Д.В.) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Адамова Миколи Миколайовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з адміністративним позовом до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Адамова Миколи Миколайовича, в якому просив, визнати незаконними дії відповідача від 24.02.2017 року про накладення адміністративного стягнення на позивача в сумі 425 грн. в дохід держави, а вказану постанову скасувати, провадження по справі припинити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.2).

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 05 грудня 2017 року відмовлено в задоволені позовних вимог (а.с.49-51).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач при розгляді справи та прийнятті оскаржуваної постанови не вказав доказів, які підтверджують провину позивача, не надав оцінку та не мотивував рішення щодо встановлення провини та необхідність накладення стягнення. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують повноваження відповідача на складення протоколу про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху відповідно до ст..255 КУпАП. Апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволені позовних вимог суд посилався на доведеність провини відеозаписом, яку зроблено поліцейськими, проте, суд проігнорував вимоги закону щодо сукупності доказів, які надавали підстави для підтвердження та визнання провини. Крім того, ст. 14-1 КУпАП, яка передбачала використання відеозапису у якості доказу наявності провини, не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. N 23-рп/2010. (а.с.55-56).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

24 лютого 2017 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №840239 від 24 лютого 2017 року, інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі лейтенантом поліції Адамовим М.М., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 та ч.1 ст. 126 КУпАП, керуючись ст. 33, 36, 284 КУпАП, було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до постанови, позивач 24 лютого 2016 року о 14.00 год., в місті Маріуполі в Центральному районі по вул. Купріна, 77а керував транспортним засобом NISSAN QASHQAI, державний номер НОМЕР_1, номерний знак якого був забруднений, що не дає змоги визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів, чим порушив пункт 2.9 «в» Правил дорожнього руху та не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив пункту 2.1. «б» Правил дорожнього руху.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що матеріалами справи доведено скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем було правомірно винесено постанову та накладено адміністративне стягнення.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини 1, 2, 3, 5 і 6 статті 121, статті 121-1, 121-2, частини 1, 2 і 3 статті 122, частина 1 статті 123, статті 124-1 - 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2 - 4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).

Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами 1, 2, 3, 5 і 6 статті 121, ст. 126 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 та 2 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами 1, 2, 3, 5 і 6 статті 121, ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не приймає посилання апелянта на відсутність у відповідача повноважень на складення протоколу про адміністративне правопорушення, як підставу для скасування оскаржуваної постанови.

Таким чином, дії інспектора патрульної поліції щодо виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією № 1395, що має наслідком прийняття відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані незаконними.

Також, аналіз матеріалів справи та вищенаведених норм свідчить про дотримання працівниками поліції порядку прийняття постанови з наданням (розясненням) позивачу його прав.

На підставі викладено, колегія суддів вважає правомірними дії відповідача щодо складення постанови серії АР №840239 від 24 лютого 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Стосовно позовних вимог про скасування постанови за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. «в» п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Тобто, зазначеною нормою передбачено заборона водіям керувати транспортним засобом з номерним знаком, що забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, та обов'язок водія утримувати номерний знак у належному стані.

Відповідно до частини 6 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пп. «б» п.2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон). Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, вказана норма передбачає обов'язкову наявність у водія транспортного засобу при собі реєстраційного документу на транспортний засіб.

Згідно частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом про фіксування порушення ПДР, в якому зафіксовано факт керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів та відсутністю у позивача транспортного засобу при собі реєстраційного документу на транспортний засіб. Позивач на зазначеному відеозаписі не спростовує та визнає факт вчинення зазначених адміністративних правопорушень. Тобто, вказаний відеозапис є достатнім для визначення суті правопорушення. Крім того, постанова не містить будь-яких посилань позивача про незгоду зі скоєним адміністративним правопорушенням.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої частиною 6 статті 121 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення, зокрема, підтверджується постановою та відеозаписом про фіксування порушення ПДР позивачем.

Стосовно посилання апелянта на ігнорування судом першої інстанції вимог законодавства щодо сукупності доказів, які надають підстави для підтвердження та визнання провини, колегія суддів зазначає, що наявний в матеріалах справи відеозапис підтверджує фіксування вчиненого позивачем адміністративного правопорушення та визнання його позивачем, буд яких інших доказів позивачем до суду першої та апеляційної інстанції не було надано.

Щодо посилання апелянта на рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. N 23-рп/2010, яким визнано такою, що не відповідає конституції (є неконституційною) ст. 14-1 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Положення ст. 14-1 КУпАП встановлює особливості притягнення до адміністративної відповідальності саме власника (співвласника) транспортного засобу за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами.

При цьому, положення КУпАП в частині використання відеозапису для підтвердження наявності чи відсутності складу правопорушення не конституційними не визнавались.

У даному випадку відеозапис використовується у якості доказу передбаченого ст. 251 КУпАП, для підтвердження факту наявності адміністративного правопорушення в діях позивача, як водія, та притягнення його до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про адміністративне правопорушення є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 271, 272, 286, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 05 грудня 2017 р. у справі № 264/1461/17 - залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 05 грудня 2017 р. у справі № 264/1461/17 - залишити без змін.

Судове рішення проголошено та підписано колегією суддів 30 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.А. Василенко