Справа № 672/1724/17
Суддя: Шинкоренко С. В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№672/1724/17
Провадження №2-а/672/11/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 р. м. Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городка адміністративну справу №672/1724/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Хмельницькому

про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27.12.2017 р. звернувся до Городоцького районного суду Хмельницької області із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в місті Хмельницькому, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 15.12.2017 р.

Позивач пояснив суду, що інспектором поліції Луцьковим О.Ю. було безпідставно накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за ніби-то порушення ПДР України, оскільки будь-які докази про це останнім надані не були. Також вказує, що працівник поліції всупереч вимогам закону не склав протокол про адміністративне правопорушення, не надав йому можливості скористатися правовою допомогою, можливістю подати свої докази, тощо…

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просить визнати неправомірними дії інспектора Управління патрульної поліції в місті Хмельницькому Луцькова Олега Юрійовича щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 та скасувати постанову від 15.12.2017 р. серії БР №522044 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 225 грн. та закрити справу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав на адресу суду відзив та прохання слухати справу за його відсутності.

Враховуючи заяву представника відповідача про розгляд справи за його відсутності, згоду позивача на це, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача по справі на підставі тих доказів, що є в матеріалах справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, оголосивши відзив та додані до нього письмові докази, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом об'єктивно встановлено, що 15.12.2017 р. інспектором Управління патрульної поліції в місті Хмельницькому Луцьковим О.Ю. було складено постанову серії БР №522044 у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 Згідно даної постанови на позивача накладеного стягнення у вигляді штрафу в сумі 225 грн. за те, що останній 15.12.2017 р. близько 05.40 год. на 242 км. автодороги М-12 Стрий-Знам"янка, керуючи транспортним засобом марки ЗАЗ моделі 110308-44 д/н НОМЕР_1 здійснив обгін транспортного засобу, перетнувши при цьому вузьку горизонтальну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив вимоги п.8.5.1 ПДР України.

При оцінці правомірності дій інспектора поліції, суд враховує наступне.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України: В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ч.2,3 ст.79 КАС України визначено, що: Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Отже, судом взяті до уваги всі подані сторонами докази, підстав для прийняття додаткових доказів у понад визначені законом строки немає і відповідних клопотань з доводами про поважність причин пропуску подання суду доказів - не надходило.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1 розділу 8 ПРД України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Ст.14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до п. 1.1 Гл.34 та п. 8.5.1. ПДР України вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Лінію 1.1 перетинати забороняється.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він здійснив випередження попутного вантажного автомобіля на ділянці дороги де мало місце роздвоєння однієї смуги на дві (що робиться на певних ділянках дороги для розвантаження смуги руху та надання можливості легковим автомобілям обігнати вантажні). Після цього дорога знову звужувалась до однієї смуги руху. Позивач вказує, що сам маневр випередження мав місце на 242 км.+ приблизно 400-500 м., оскільки працівники поліції його зупинили значно пізніше, так як рухались йому на зустріч (отже спочатку вони виконали маневр розвороту, а згодом вже наздогнали його автомобіль).

Як вбачається з переглянутого відеозапису з місця зупинки водія, ОСОБА_1 свою вину у вчиненому заперечував, крім того просив працівників поліції зупинити вантажний автомобіль, (випередження якого він здійснив перед цим), що під час спілкування з працівником поліції якраз проїздив поруч, від чого працівник поліції відмовився без будь-яких пояснень. Хоча пояснення водія даного автомобіля мали б визначальну роль при розгляді даної справи. Дані обставини чітко відображенні на відеозаписі, що був наданий представником відповідача.

Також, працівник поліції в поданому відзиві на позов посилається на ніби-то визнання вини водієм, що відображено на відеозаписі. Однак такі твердження є надуманими, оскільки водій (відповідач) чітко вказував що суцільну лінію дорожньої розмітки він не перетинав, оскільки в тому місці були дві смуги для руху в одному напрямку.

Не може брати суд до уваги як беззаперечний доказ вини позивача схему із зображенням дорожньої розмітки. Так, позивач стверджує, що сам факт випередження мав місце на ділянці дороги 242 км. + 400-500 м., тоді як на схемі, долученій відповідачем зображено ділянку дороги з крайньою точкою 242+132 м. В постанові ж про адміністративне правопорушення місце вчинення правопорушення вказано 242 км. автодороги (без більш точної прив'язки), що унеможливлює в ході розгляду справи встановити більш точне місце, а отже неможливо спростувати чи підтвердити позицію позивача.

Враховує суд і ту обставину, що представником відповідача не долучено відеозапис з реєстратора службового автомобіля, який би міг підтвердити безпосередньо факт порушення водієм ПДР України, оскільки на долученому відеозаписі відображається лише спілкування інспектора з водієм після зупинки транспортного засобу (і де водій категорично заперечує свою вину).

Не може вважатись доказом визнання вини факт сплати позивачем штрафу на місці зупинки, оскільки, як пояснив сам позивач, він змушений був це зробити, оскільки інспектор поліції затягував час, не вручав йому постанову, тощо… Крім того, з доданого відеозапису очевидним є заперечення водієм своєї вини у вчиненому правопорушенні.

Крім того, не відповідає вимогам законодавства і сам зміст постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, виходячи із наступного.

В даному випадку диспозиція статті ч.1 ст. 122 КУпАП є бланкетною (тобто така, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність), а отже у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначено не тільки відповідна стаття певного нормативного акту(частина, пункт), але й має бути викладено їх зміст.

Не зазначення у протоколі змісту норми відповідного закону чи підзаконного акту, у порушенні вимог якої обвинувачується особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, позбавляє її можливості ефективного захисту від пред"явленого обвинувачення, тобто є порушенням права на захист.

Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України: Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В даному випадку, інспектор поліції вказує про порушення водієм п.8.5.1 ПДР України.

Однак, зміст даного пункту ПДР України зводиться до констатації видів дорожньої розмітки (горизонтальна дорожня розмітка) і її місць розміщення. Даний пункт ПДР України не встановлює будь-яких вимог чи обмежень, яких би мали дотримуватись водії, а отже його неможливо порушити, оскільки він фактично має описовий характер, а не є зобов'язальною чи обмежувальною нормою.

Дані обмеження, зокрема, визначені у підп.1.1 п.1 розділу 34 ПДР України, (де визначено про заборону перетинати вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки), порушення якого і мало б ставитись у вину водієві. Однак порушення вимог даного підпункту у вину водієві не ставиться.

Отже, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 порушень вимог ПДР України, (а зокрема і п.8.5.1 ПДР України, який неможливо порушити в силу конструкції даної правової норми), суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Проте суд не погоджується з доводами позивача про незаконність дій інспектора поліції в частині щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення і обов'язку останнього складати протокол про адміністративне правопорушення.

Посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №5-рп/2015 з приводу неправомірності дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення є помилковим, оскільки зазначене рішення прийнято до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 № 596-VII, яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Ч.3 ст.286 КАС України визначено, що: За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1)залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2)скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3)скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, виходячи із вищевказаного, в даній категорії спорів, суд не вправі вирішувати питання щодо правомірності (протиправності) дій відповідача, оскільки це не входить до повноважень суду в силу положень ч.3 ст.286 КАС України. Крім того, дана вимога є фактично беззмістовною і дублюючою в даному контексті, оскільки цілком достатнім для поновлення позивача у його правах є скасування незаконного рішення суб'єкта владних повноважень, яке і скасовується, зокрема, з підстав неправомірності дій суб'єкта владних повноважень при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 244-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову від 15.12.2017 р. серії БР №522044 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 225 грн. в зв"язку із відсутністю у його діях складу правопорушення, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через місцевий суд, який ухвалив рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1.

Відповідач: Управління патрульної поліції в місті Хмельницькому, 29008 вул. Коцюбинського 35/2 м. Хмельницький.

Суддя: