Справа № 807/823/17
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2018 року м. Ужгород№ 807/823/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання Багарі М.М.

за участю:

представника позивача: Педана С.О.,

інші учасники у судове засідання не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Маркет-плюс»» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Після проведення документальної планової перевірки ТОВ «Торговий дім «Маркет Плюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 відповідачем було складено акт № 360/28-06-14-00/37958115 від 5 грудня 2016 року.

Позивачем вказаний акт було оскаржено до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України. Результати розгляду скарги були оформлені рішенням № 10731/6/99-99-11-01-02-25 від 19.05.2017, яким скаргу ТОВ «Торговий Дім «Маркет Плюс» задоволено частково.

На підставі акту № 360/28-06-14-00/37958115 від 5 грудня 2016 року та з врахуванням рішення № 10731/6/99-99-11-01-02-25 від 19.05.2017 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2017 року № на суму 55482,53 грн. (основний платіж - 36988,33 грн., штрафна (фінансова) санкція - 18494,20 грн.).

Перевіркою встановлено, що по бухгалтерському обліку ТОВ «Торговий Дім «Маркет Плюс» на підставі наданих для перевірки первинних документів, складених відповідно до Договору про надання послуг № М-1/03 від 01.03.2016, проведено операції з придбання послуг від ТОВ «ОПТСЕВІСОЙЛ» протягом 2016 року на загальну суму 221930 грн., у тому числі ПДВ у сумі 36988,33 грн., по яких на вказану суму виписано податкову накладну № 11 від 31.03.2016, а саме:

- Дт 92 Кт 631 на суму 184941,67 грн. - віднесено до адміністративних витрат вартість вищезазначених послуг;

- Дт 631 Кт 311 на суму 221930,00 грн. - здійснено оплату послуг;

- Дт 64 Кт 631 - відображено податковий кредит по ПДВ на суму 36988,33 грн.

Вказані в акті перевірки порушення мотивовані неправомірним включенням позивачем до складу витрат вартості послуг по взаємовідносинам з ТОВ «ОПТСЕВІСОЙЛ» та безпідставним включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по цим відносинам у зв'язку із не підтвердженням реальності вчинення господарських операцій, виходячи із того, що позивачем ненадані первинні документи (звіти) для підтвердження товарності та реальності здійснення господарських операцій за відповідний період.

Позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення, оскільки господарські операції підтверджені первинними документами та податковими накладними, а ТОВ «Торговий Дім «Маркет Плюс» дотримані передбачені Податковим кодексом України умови для формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акту перевірки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ТОВ «ОПТСЕВІСОЙЛ»; мету придбання та обставини використання придбаних послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що 1 березня 2016 року між позивач уклав Договір про надання послуг № М-1/03 з ТОВ «ОПТСЕРВІСОЙЛ».

На виконання умов Договору, позивачем за посередництва ТОВ «ОПТСЕВІСОЙЛ» укладалися договори на постачання нафтопродуктів з суб'єктами господарювання. Зокрема, з ТОВ «Промислова будівельна група» договір № 9 від 02.03.2016, з МПП «Алекс» договір № 73 від 03.03.2016; АТ «Валківське АТП-16431» договір № 10 від 09.03.2016 (а.с. 162-163).

Факт надання послуг ТОВ «ОПТСЕРВІСОЙЛ» позивачу підтверджується власне вищевказаним договором на загальну суму 221930 грн., зареєстрованою податковою накладною № 11 від 31.03.2016 на суму 36988,33 грн., на підставі якої позивач і включив вказану суму до податкового кредиту податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року (а.с. 179).

Крім цього, позивачем у повному обсязі здійснено оплату послуг ТОВ «ОПТСЕРВІСОЙЛ» за Договором про надання послуг № М-1/03 від 01.03.2016 (а.с. 164, 165).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Суд враховує наявність в матеріалах справи первинних документів по відносинам ТОВ «ОПТСЕРВІСОЙЛ», та звертає увагу, що наявність у покупця (замовника послуг) первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем робіт/послуг з його господарською діяльністю, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, право на податковий кредит з податку на додану вартість виникає в результаті придбання товарів і послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання повинна бути реальною, тобто повинна мати місце об'єктивна зміна складу активів платника податків.

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

Відповідно до Відомостей з ЄДРПОУ ПАТ «Камнет» здійснює господарську діяльність за КВЕД-2010 згідно коду 47.30 «роздрібна торгівля пальним» та 46.31 «оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними матеріалами».

Реальність господарських операцій з продажу нафтопродуктів, здійснених за посередництва ТОВ «ОПТСЕРВІСОЙЛ» підтверджена також наявними в матеріалах справи договорами купівлі-продажу (а.с. 166-178.)

Посилання відповідача на те, що первинні документи надані для перевірки позивачем не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не беруться судом до уваги, оскільки наданий позивачем акт від 31.03.2016 приймання-передачі послуг за договором № М-1/03 від 01.03.2016 містить всі реквізити первинного бухгалтерського документу у відповідності до вищевказаного закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «ОПТСЕРВІСОЙЛ» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТСЕРВІСОЙЛ», а висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість є помилковими, відтак збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій є протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 23 червня 2017 року № на суму 55482,53 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «Торговий дім «Маркет Плюс» підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Маркет-плюс»» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.

2. Податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № від 23 червня 2017 року - визнати протиправним та скасувати.

3. В рахунок відшкодування судового збору стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, м. Київ вул. Дегтярівська, 11-г, ) за рахунок його бюджетних асигнувать на користь ТОВ "Торговий Дім "Маркет-плюс" (89600, м. Мукачево, вул. Берегівська-об'їзна, 11, ) 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень) судового збору сплаченого відповідно до платіжного доручення № 1963 від 5 липня 2017 року (банк платника АТ "Укрексімбанк").

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяЯ.М. Калинич