Справа № 588/970/17
Суддя: Щербаченко М. В.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 588/970/17
№ провадження 2-а/588/2/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2018 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Горлянд С.В., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача Лещишиної Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Тростянці адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області про зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач у липні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що після закінчення навчання та проходження служби в рядах радянської армії, став працювати будівельником на будівництві в Тростянецькому госпрозрахунковому будівельному відділенні. Наказом №43 від 26.08.1982 року був відряджений на будівництво до Лівії строком на 2 роки, після відрядження повернувся до підприємства, про що було видано наказ №19 від 05.06.1984 року. Згідно з наказу №66-к по підприємству від 21.07.1989 року позивач також був відряджений на будівництво до Монгольської народної Республіки, після чого повернувся на підприємство, про що було видано відповідний наказ №27-к від 06.06.1992 року, а потім звільнився за власним бажанням. Позивач під час закордонного відрядження був у трудових правовідносинах з відкритим акціонерним товариством «Зарубежстрой». На цей час позивач бажає здійснити перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу, який не був йому зарахований за період роботи за кордоном. ОСОБА_2 зазначає, що хоча він працював у інших країнах, але трудові правовідносини між ним та підприємством були укладені на території СРСР і за кордоном він в трудові правовідносини з іншими працедавцями не вступав.

Позивач на початку липня 2017 року подав заяву до відповідача про перерахунок йому пенсії та зарахування йому до страхового стажу час роботу за кордоном, на що відповідач 04.07.2017 року надіслав лист про відмову у задоволенні заяви. Позивач вважає, що має всі права на зарахування йому втраченого страхового стажу, з урахуванням якого у нього збільшиться розмір пенсії. Відмову відповідача ОСОБА_2 вважає безпідставною.

Посилаючись на указані обставини, ОСОБА_2 просить суд зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі зарахувати йому до страхового стажу час роботи за кордоном у період з 26.08.1982 по 31.05.1984 та з 27.06.1989 по 06.06.1992.

Позивач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданніпозов підтримали просили задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві, вважали, що періоди роботи позивача в Лівії та Монголії підтверджується записами у трудовій книжці, архівним витягом, в якому є відомості про накази щодо відрядження, копією почесної грамоти, а тому відповідач безпідставно не враховує такі періоди до страхового стажу ОСОБА_2 Позивач зазначив, що звертався до відкритого акціонерного товариства «Зарубежстрой» шляхом надсилання поштою листів, телефонував з метою отримання довідки для підтвердження періодів його роботи в Лівії та Монголії, але відповіді не отримав.

Представник відповідача Лещишина Н.О. в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що періоди роботи у Лівії взагалі нікому не зараховуються до страхового стажу, оскільки Угода у сфері пенсійного забезпечення з Лівією не укладалась. На сьогодні у відносинах між Україною і Монголією продовжує дію Угода між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Монгольською Народною Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення, підписана 06.04.1981 року, чинна з 28.01.1982 року. Відповідно до статті 1 Угоди під час здійснення соціального забезпечення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої проживає громадянин, якщо Угодою не передбачено інше. Проте, за даними трудової книжки позивача неможливо визначити період роботи за кордоном, а пенсійна справа не містить довідок виданих управлінням по будівництву в Монголії, тому цей період роботи не врахований до страхового стажу. Записів у трудовій книжці позивача про його закордонні відрядження не достатньо, оскільки згідно з архівним витягом з наказів по Тростянецькій госпрозрахунковій дільниці ОСОБА_2 звільнявся у зв'язку з відрядженням з цього підприємства, а потім після повернення приймався на роботу, що також підтверджується тим, що згідно з архівними довідками по заробітній платі позивача за період його перебування в Монголії заробітна плата у Тростянецькій госпрозрахунковій дільниці йому не нараховувалась. Крім того, представник Лещишина Н.О. вказала, що оскільки до страхового стажу період відпустки за роботу закордоном не враховується для призначення пенсії, а тому лише за записами трудової книжки без відповідної довідки, яка б містила конкретні періоди саме роботи ОСОБА_2 без урахування періодів його відпустки за час роботи закордоном та часу проїзду до місця проживання визначити період, який підлягає зарахуванню неможливо.

Представник відповідача також зазначила, що крім позивача до управління звертались інші колишні працівники Тростянецької госпрозрахункової дільниці, які у 2012-2013 роках надавали до управління, крім трудової книжки, довідки відкритого акціонерного товариства «Зарубежстрой», які містили необхідні для визначення періоду роботи.Управлінням Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі був направлений запит до Державної установи - Відділення Пенсійного фонду Російської Федерації м.Москва та Московської області №1903/02-20 від 03.07.2017 року з проханням допомогти у витребуванні документів з ВАТ «Зарубежстрой» про періоди роботи під час знаходження у закордонних відрядженнях. Зарахування до українського страхового стажу періоду роботи, набутого на території Монголії, можливе у випадку отримання від компетентних органів Монгольської Народної Республіки підтвердження такого стажу.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_2 24.10.1978 року відповідно до наказу №189-к прийнятий теслею - бетонником 2 розряду в Тростянецький госпрозрахункове будівельне відділення. З 23.08.1982 позивач перебував у закордонному відрядженні у Лівії(наказ №43 от 26.08.1982).

Відповідно до архівного витягу, виданого Комунальною установою «Тростянецький районний трудовий архів» від 31.10.2016 року №533 за змістом наказу по Тростянецькій госпрозрахунковій дільниці від 05.06.1984 року № 19 «вернувшегося из загранкомандировки из Ливии т.ОСОБА_5 приять плотником - бетонщиком 3 разряда, с 31 мая 1984 по 13 июля 1984 предоставлен отпуск на 38 раб. дней».

Крім того, згідно із записом № 22 трудової книжки позивач 21.07.1989 року направлений у закордонне відрядження до Монгольської народної республіки терміном на 3 роки (наказ №66-к 21.07.1989). Відповідно до запису № 23 трудової книжки ОСОБА_2 з 15.08.1989 року по 16.06.1992 року перебував у відрядженні у МНР (наказ №27-к від 27.06.1992 року) (а.с.11).

Позивач звертався до управління пенсійного фонду України в Тростянецькому районі з питанням зарахування до страхового стажу період роботи за кордоном, але відповідачем у листі від 04.07.2017 року № С/4 позивачу відмовлено у зарахуванні періодів роботи в Лівії та Монгольській народній республіці, оскільки за даними його трудової книжки не можливо визначити період роботи за кордоном, а пенсійна справа не містить довідок виданих управлінням по будівництву Монгольській народній Республіці та управлінням по будівництву в Лівії. Позивачу повідомлено про спрямування управлінням до відповідного органу Пенсійного фонду РФ листа з проханням допомогти у витребуванні документів з ВАТ «Зарубежстрой» (а.с.12).

Вирішуючи питання про наявність правових та фактичних підстав для зобов'язання відповідача зарахувати зазначені позивачем періоди роботи за кордоном до страхового стажу, суд виходить з таких мотивів.

Згідно із частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Постановою № 1545-XII від 12 вересня 1991 року Верховна Рада України встановила, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Згідно з пунктом 108 постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» робота громадян СРСР за кордоном по найму зараховується до стажу, що дає право на пенсію.

При цьому зарахування періодів стажу, набутого громадянами України, а також іноземними громадянами за час роботи за кордоном, до страхового стажу регулюється імплементованими до національного законодавств міжнародними угодами, які передбачають умови взаємного визнання стажу.

Між СРСР, у тому числі між Україною, та Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабською Джамагирією, угода про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення,яка б регулювала зарахування оспорюваного періоду роботи з 26.08.1982 року по 31.05.1984у страховий стаж позивача, не укладалась.

За таких обставин, підстави для зарахування до страхового стажу періодів перебування ОСОБА_2, як зазначено у його трудовій книжці, у закордонному відрядженні у Лівії з 23.08.1982 року по 31.05.1984 відсутні.

З питання наявності підстав для зобов'язання відповідача зарахувати період роботи позивача у Монгольській Народній Республіці згідно з позовними вимогами з 27.06.1989 по 06.06.1992 року, суд дійшов таких висновків.

06 квітня 1981 року між СРСР і Монгольською народною Республікою була підписана Угода про співробітництво у галузі соціального забезпечення, ратифікована 02.12.1981 року, та яка набула чинності з 28 січня 1982 року.

Ця Угода поширюється на всі види соціального забезпечення громадян, які встановлено або буде встановлено законодавством Договірних Сторін. Під соціальним забезпеченням у галузі пенсійного забезпечення за даною Угодою маються на увазі всі види забезпечення, які надаються громадянам державними органами обох держав у разі призначення пенсії за віком, по інвалідності, а також у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 1 Угоди під час здійснення соціального забезпечення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої проживає громадянин, якщо Угодою не передбачено інше.

Статтею 4 Угоди передбачено, що при призначенні пенсій зараховується повністю трудовий стаж, в тому числі і стаж, який дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та в пільгових розмірах, набутий на території обох Договірних Сторін та підтверджений компетентними органами тієї Договірної Сторони, на території якої був набутий стаж. Розрахунок стажу роботи в кожній із Договірних Сторін здійснюється по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої здійснювалась робота або прирівняна до неї діяльність.

Отже, зарахування до українського страхового стажу періоду роботи, набутого на території Монголії, можливе у випадку отримання від компетентних органів Монгольської Народної Республіки підтвердження такого стажу.

Ураховуючи викладені положення Угоди між СРСР і Монгольською народною Республікою та те, що ОСОБА_2 проживає на території України,в питанні зарахування періодів його роботи до страхового стажу підлягає застосуванню законодавство України.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності указаним законом діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення», стаття 62 якого передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України

Відповідно до пункту 1 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У трудовій книжці позивача є лише запис № 23 про те, що ОСОБА_2 з 15.08.1989 року по 16.06.1992 року перебував у відрядженні у МНР. Указаний запис здійснено на підставі наказу №27-к від 27.06.1992 року, але згідно з архівним витягом у наказі № 27-к від 06.07.1992 року, а не від 27.06.1992 року як указано у трудовій книжці, ОСОБА_2 принятий плотником бетонником з 09.07.1992 року по 4 розряду, крім того, в цьому ж наказі зазначено «Уволить ОСОБА_5 27 июня 1992 года по собственному желанию, вернувшегося из загранкомандировки у МНР» (а.с.11, 16,17).

Викладене свідчить про те, що запис у трудовій книжці про період перебування позивача у відрядженні в Монгольській народній Республіці (з 15.08.1989 року по 16.06.1992 року) вчинено з посиланням на наказ по Тростянецькій госпрозрахунковій дільниці № 27-к, зміст якого за даними трудового архіву не містить відомостей про період роботи позивача за кордоном.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду показали, що працювали разом з позивачем у Тростянецькій госпрозрахунковій будівельній дільниці, здійснювали записи про його роботу у трудовій книжці за період перебування його у закордонному відрядженні в лівію та Монголію. ОСОБА_7 вказала, що за час перебування ОСОБА_2 у відрядження у Монголії він не звільнявся з роботи, запис про період його відрядження здійснено на підставі довідки, яку він подав, повернувшись з відрядження, яка потім передавалась до бухгалтерії.

Разом з тим, пояснення указаних свідків не можуть бути належними доказами факту та періоду роботи ОСОБА_2 за кордоном, такими доказами можуть бути лише документи, у тому числі згідно із статтею 4 Угоди між СРСР і Монгольською народною Республікою отримані від компетентних органів Монгольської Народної Республіки на підтвердження такого стажу.

Крім того, слід зазначити, що на радянських робітників, направлених із СРСР або прийнятих за кордоном із числа членів сімей цих робітників на штатні посади в установи СРСР за кордоном поширюються Правила про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 25.12.1974 року № 365.

Пунктом 48 Правил визначено, що працівникам, направленим до установ СРСР за кордоном, а також членам їх сімей, прийнятим на місці на штатні посади, час роботи в цих установах зараховується у їхній безперервний трудовий стаж при призначенні допомоги по державному соціальному страхуванню за умови вступу на роботу після повернення в СРСР протягом двох місяців, не враховуючи часу проїзду до місця постійного проживання і перебування у відпустці, не використаної за час роботи за кордоном.

Отже, ураховуючи, що до стажу роботи не зараховується час проїзду із закордону до місця постійного проживання та час перебування у відпустці, запису у трудовій книжці ОСОБА_2 про його перебування у відрядженні у Монгольській народній Республіці з 15.08.1989 року по 16.06.1992 року без додаткових документів із записом про початок його роботи, звільнення, період перебування у відпустці недостатньо для визначення конкретного періоду, який підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано відмовив позивачу у зарахуванні до його стражу періодів його роботи під час відрядження у Лівії та Монгольській народній Республіці через відсутність Угода про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення з Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабською Джамагирією та недостатність записів у трудовій книжці позивача про його роботу у Монгольській народній Республіці.

Таким чином, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими і правові підстави для їх задоволення відсутні.

Керуючись положеннями статей 9, 139, 242 - 246, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 29 січня 2018 року.

Суддя М.В. Щербаченко