Справа № 2а-3259/10/1770
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Недашківська К.М.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" січня 2018 р. Справа № 2а-3259/10/1770

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "31" липня 2017 р. у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про скасування податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) звернулася до суду з позовом до ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області (далі іменується - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2010 у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 відмовлено повністю (том 2, а.с. 114).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2014 апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задоволено; постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2010 року - скасовано; прийнято нову постанову, якою позов задоволено; скасовано податкові повідомлення-рішення від 30.04.2010 №/1, від 06.07.2010 №/2, від 30.04.2010 №/1, від 06.07.2010 №/2, від 11.05.2010 №/1, від 08.07.2010 №/2 ( том 2, а.с. 179).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.03.2017, касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області задоволено частково:

постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2014 в частині задоволення позову про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Рівне від 30.04.2010 за № /1, від 06.07.2010 за № /2 про визначення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 34233 грн. 22 коп. скасовано та залишено в силі постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2010 в частині відмови в задоволенні зазначених позовних вимог;

постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.12.2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2014 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Рівне від 30.04.2010 року за № /1, від 06.07.2010 за № /2 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 53423 грн. 70 коп. (в тому числі: 33674 грн. 00 коп. - за основним платежем та 19749 грн. 70 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями), та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції;

постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2014 в частині задоволення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Рівне від 11.05.2010 за № /1, від 08.07.2010 за № /2 про визначення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 444 грн. 36 коп. (в тому числі: 148 грн. 12 коп. - за основним платежем та 296 грн. 24 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями) залишено без змін (том 2, а.с. 219).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано всі матеріали справи та не надано їм належної оцінки.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами контролюючого органу з 26.02.2010 року по 17.03.2010 року проведено планову документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 за період з 18.02.2008 року по 31.12.2009 року.

За наслідками вказаної перевірки складено акт від 18.03.2010 №46//17-117 (далі іменується - Акт перевірки) (том 1, а.а.с. 97-114).

На підставі Акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.03.2010 №/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у загальній сумі 444 грн. 36 коп., у тому числі: за основним платежем - 148 грн. 12 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 296 грн. 24 коп.; податкове повідомлення-рішення від 26.03.2010 №/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 53571 грн. 00 коп., у тому числі: за основним платежем - 33674 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19897 грн. 00 коп.; та податкове повідомлення-рішення від 26.03.2010 №/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у загальній сумі 33122 грн. 85 коп., у тому числі: за основним платежем - 33122 грн. 85 коп.

Вказані рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку.

За результатами адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень контролюючим органом прийнято рішенням про результати розгляду первинної скарги від 22.04.2010 №17509/25-09 (том 1, а.а.с. 27-29), яким збільшено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 1110 грн. 37 коп. основного платежу, визначене у податковому повідомленні-рішенні від 26.03.2010 №/0; скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.03.2010 №/0 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у частині 147 грн. 30 коп. штрафної санкції, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін; залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 26.03.2010 №/0 про визначення податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб.

За результатами розгляду первинної скарги фіскальним органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.04.2010 №/1, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 53423 грн. 70 коп., у тому числі: за основним платежем - 33674 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19749 грн. 70 коп. (том 1, а.с. 115); податкове повідомлення-рішення від 30.04.2010 №/1, яким визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у загальній сумі 34233 грн. 22 коп., у тому числі: за основним платежем - 34233 грн. 22 коп. (том 1, а.с. 116); та податкове повідомлення-рішення від 11.05.2010 №/1, яким визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у загальній сумі 444 грн. 36 коп., у тому числі: за основним платежем - 148 грн. 12 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 296 грн. 24 коп. (том 1, а.с. 117).

За результатами розгляду повторної скарги на податкові повідомлення-рішення від 30.04.2010 (том 1, а.а.с. 30-31), рішенням про результати розгляду повторної скарги від 24.06.2010 №12127/25-16/128 (том 1, а.а.с. 27-29) ДПА в Рівненській області було залишено без змін податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем за результатами розгляду первинної скарги та рішення ДПІ у м.Рівне про результати розгляду первинної скарги від 22.04.2010 №17509/25-09, а повторна скарга позивача - без задоволення.

Контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 06.07.2010 №/2, яким визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у загальній сумі 34233 грн. 22 коп., у тому числі: за основним платежем - 34233 грн. 22 коп. (том 1, а.с. 119); та податкове повідомлення-рішення від 06.07.2010 №/2, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 53423 грн. 70 коп., у тому числі: за основним платежем - 33674 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19749 грн. 70 коп. (том 1, а.с. 120).

Крім того, фіскальним органом винесено податкове повідомлення-рішення від 08.07.2010 №/2, яким визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у загальній сумі 444 грн. 36 коп., у тому числі: за основним платежем - 148 грн. 12 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 296 грн. 24 коп. (том 1, а.с. 121).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями позивач звернувся з позовом до суду .

З урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 28.03.2017 року по даній справі, предметом спору, є податкові повідомлення-рішення від 30.04.2010 року №/1 та від 06.07.2010 року №/2 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 53423 грн. 70 коп. (в тому числі: 33674 грн. 00 коп. - за основним платежем та 19749 грн. 70 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того що позивач у період з липня 2008 року по 31 грудня 2009 року не реєструвався платником податку на додану вартість всупереч вимогам Закону України №2181-III, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, яка діяла на час спірних взаємовідносин, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України "Про державну податкову службу в Україні", який був чинним на час спірних взаємовідносин, на державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції покладені функції з здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, відповідач у справі орган владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції у сфері оподаткування.

Пунктом 6.1 статті 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 (далі іменується - Закон України №2181-III) було встановлено, що у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.04.2010 №/1, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 53423 грн. 70 коп., у тому числі: за основним платежем - 33674 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19749 грн. 70 коп. Яке оскаржено позивачем в адміністративному порядку.

В результаті вказаного адміністративного оскарження, контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 06.07.2010 №/2, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 53423 грн. 70 коп., у тому числі: за основним платежем - 33674 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19749 грн. 70 коп.

За правилами підпункту 6.3.1. пункту 6.3 статті 6 Закону України №2181-III, податкове повідомлення виставляється за кожним окремим податком, збором (обов'язковим платежем). Контролюючий орган веде реєстр виданих податкових повідомлень щодо окремого платника податків.

Згідно з п. "б" пп.6.4.1 п 6.4 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження.

У випадках, визначених п. "б" пп.6.4.1 цього пункту, податкове повідомлення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування або зміну раніше нарахованої суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу (пп.6.4.3 п 6.4 ст. 6 вказаного Закону).

Виходячи із змісту вищевказаної норми та обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.04.2010 №/1 не підлягає задоволенню оскільки вказане рішення є відкликаним, з прийняттям фіскальним органом нового рішення від 06.07.2010 №/2 саме з податку на додану вартість.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 06.07.2010 №/2, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що податковий орган, встановивши факт перевищення позивачем граничного розміру виручки у І кварталі 2008 року та виникнення у позивача обов'язку перейти на загальну систему оподаткування з ІІ кварталу 2010 року, зазначає, що станом на 30.04.2008 загальна сума від здійснення оподатковуваних операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців складає 504777 грн. 70 коп., що перевищує 300000 грн. 00 коп., і визначає позивачеві податок на додану вартість в сумі 33674 грн. 00 коп. на операції за періоди: липень - грудень 2008 року та січень - грудень 2009 року.

Відповідно до ст. 11 Закону України від 19.10.2000 № 2063-ІІІ "Про державну підтримку малого підприємництва" застосування суб'єктами малого підприємництва спрощеної системи оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності здійснюється в порядку, встановленому законодавством України.

Такий порядок визначає Указ Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (надалі - Указ № 727/98).

Відповідно до статті 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 №727/98 (далі іменується - Указ Президента №727/98), суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, зокрема, податку на додану вартість.

Разом з тим, умовою для перебування фізичною особою, яка здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності відповідно до статті 1 Указу Президента №727/98 є не перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік в 500 тис. гривень.

Таким чином, до перевищення граничного обсягу виручки і виникнення у платника єдиного податку обов'язку перейти на загальну систему оподаткування положення Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 (далі іменується - Закон України №168/97-ВР), до такого платника не застосовуються.

Після виникнення у платника єдиного податку обов'язку перейти на загальну систему оподаткування при вирішенні питання щодо виникнення у нього обов'язку зареєструватись платником податку на додану вартість та оподаткувати операції з поставки послуг (товарів) цим податком слід керуватися Законом України №168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України №168/97-ВР, платником податку є будь-яка особа, яка, зокрема, підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Підстави, за якими особа підлягає реєстрації як платник податку, визначені у пункті 2.3 статті 2 Закону України №168/97-ВР.

Відповідно до пп.2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України "Про податок на додану вартість" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 тис. грн. (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до пп."а" п. 9.6 ст. 9 зазначеного Закону з урахуванням положень п. 9.5 ст. 9 заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації згідно з пп.2.3.1 п. 2.3 ст. 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

При цьому, тільки у разі, коли з моменту перевищення граничного розміру виручки, визначеного ст. 1 Указу №727/98, особою, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, допущено перевищення операції з поставки товарів (послуг) сукупно протягом останніх дванадцяти календарних місяців 300 тис. грн. (без урахування податку на додану вартість), у такої особи виникає обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та сплатити такий податок, починаючи з періоду, в якому відбулось перевищення загальної суми (300 тис. грн.) від здійснення оподатковуваних операцій з поставки товарів (послуг).

У разі, якщо податковий орган зарахував до 300000 грн. 00 коп. суму виручки позивача, яка надійшла до моменту перевищення суми граничної виручки, визначеної у статті 1 Указу Президента №727/98, то таке зарахування є безпідставним.

Матеріалами справи встановлено, що станом на 30.04.2008 року загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців становила 504777 грн. 70 коп., що перевищило 500 тис. грн., відповідно до статті 1 Указу Президента №727/98.

Отже починаючи з 30.04.2008 року у позивача виник обов'язок переходу на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, оскільки саме в цю дату виникло перевищення граничного обсягу виручки, визначеного статтею 1 Указу Президента №727/98.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що після дати вчинення операції, з якою у позивача виникло перевищення граничного обсягу виручки, визначеного у статті 1 Указу Президента №727/98 (30.04.2008), відбулося перевищення 300000 грн. 00 коп. від операцій з поставки товарів (послуг). Таке перевищення відбулося 09.06.2008 (за період з 30.04.2008 по 09.06.2008) та становило 312376 грн. 76 коп., що вбачається зі змісту розшифровок одержаних коштів за 2008 рік (том 1, а.с. 80).

Саме з 09.06.2008 у платника податків виник обов'язок реєстрації платником податку на додану вартість.

Порядок реєстрації платником податку на додану вартість та терміни подання заяви щодо такої реєстрації встановлені пунктом 9.4 статті 9 Закону №168/97-ВР та Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженим наказом ДПА України від 01.03.2000 №79 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.04.2000 за №208/4429 (далі іменується - Положення №79).

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України №168/97-ВР, об'єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Так, відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про податок на додану вартість" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України №168/97-ВР визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно з пп.7.2.8 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком, а також які не є об'єктами оподаткування згідно із статтею 3 та звільнених від оподаткування згідно із статтею 5 цього Закону. Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях, форма і порядок заповнення яких визначаються відповідно до закону. Платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку продавця, який надав податкову накладну такому платнику податку. Платники податку подають органу державної податкової служби на безоплатній основі разом з податковою декларацією за відповідний звітний період копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за такий період в електронному вигляді. Державна податкова адміністрація розробляє та розміщує на своєму офіційному веб-сайті програмне забезпечення з відкритим кодом для ведення обліку записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді і забезпечує його безоплатне розповсюдження (включаючи зміни і доповнення) шляхом надання можливості для копіювання такого програмного забезпечення як через Інтернет, так і шляхом запису на носії інформації платника за його запитом. Зведені результати обліку, що відображені у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних, підлягають документальній невиїзній перевірці (камеральній). За наявності оригіналу податкової накладної не включення її до зазначеного реєстру не є підставою для відмови у зарахуванні суми податку, визначеної у такій податковій накладній, до складу податкового кредиту такого платника податку. Форма і порядок заповнення реєстрів отриманих та виданих податкових накладних встановлюються центральним податковим органом.

Декларації з податку на додану вартість подаються до податкового органу за формою, затвердженою наказом ДПА України 30.05.1997 №166, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 09.07.1997 за №250/2054, у строки, передбачені абзацом "а" підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України №2181-III.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 Закону України №168/97-ВР, платники податку несуть відповідальність за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету.

При цьому, виходячи з положень статті 9 Закону України №168/97-ВР та пункту 7.1 Положення №79, особа, яка повинна була зареєструватися платником податку на додану вартість, але не надіслала відповідну заяву податковому органу у визначені строки, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з липня 2008 року по 31 грудня 2009 року не реєструвався платником податку на додану вартість, відповідне свідоцтво не отримував, всупереч вимогам Закону України №2181-III декларації з податку на додану вартість до податкового органу не подавав.

Відповідно до підпунктів 17.1.1, 17.1.2 пункту 17.1 статті 17 Закону України №2181-III, платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку. У разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак суд першої інстанцій обґрунтовано зазначив, що як визначення суми основного зобов'язання з податку на додану вартість, так і застосування штрафних санкцій до позивача, відповідачем є обґрунтованими та правомірними.

Отже колегія суду погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що контролюючим органом у повній мірі доведено правомірність податкового повідомлення-рішення від 06.07.2010 №/2, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 53423 грн. 70 коп., у тому числі: за основним платежем - 33674 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19749 грн. 70 коп.

Викладені в апеляційних скаргах апелянтом доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують. Фактично, апелянт оспорює у апеляційній скарзі висновки Вищого адміністративного суду України про те, що частина коштів, отримана на рахунок фізичної-особи підприємця, яка підлягала перерахуванню третім особам на виконання договорів транспортного експедирування, не є підставою для невизнання її податковою виручкою від надання послуг.

На думку колегії суддів, надана Вищим адміністративним судом України юридична оцінка обставин справи не може бути переглянута судом апеляційної інстанції, оскільки врахування позиції вищестоящого суду у конкретній справі є обов'язковим для суд нижчої інстанції при новому розгляді справи.

Крім того, Вищим адміністративним судом України було вказано на необхідність визначення дати, з якої у позивача виникло перевищення граничного обсягу виручки; чи відбулося після дати вчинення операції, з якою у позивача виникло перевищення граничного обсягу виручки, перевищення 300000,00 грн. від операцій з поставки товарів (послуг); дати перевищення 300000,00 грн. від операцій з поставки товарів (послуг), після якої у суб'єкта підприємницької діяльності виникає обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та оподатковувати операції з поставки товарів (послуг) цим податком.

Судом першої інстанції відповідні обставини встановлені, а тому обґрунтовано прийнято рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції пропонував представнику позивача надати власні розрахунки щодо дат перевищення обсягів виручки, однак зазначеним правом він не скористався і продовжував наполягати, що таке перевищення не відбулося, оскільки до складу виручки були включені отримані на рахунок фізичної-особи підприємця кошти, які підлягали перерахуванню третім особам на виконання договорів транспортного експедирування.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування постанови.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "31" липня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена упродовж тридцяти днів з дня її складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Повний текст постанови виготовлено "31" січня 2018 р.