Справа № 806/3085/17
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м.Житомир справа № 806/3085/17

категорія 3.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Мельниченко О.В.,

за участю: представників позивача Білюк Ю.А., Максименко І.С., Слинчук Є.О.,

представника відповідача Лугіни С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автосвіт ЛТД" до управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосвіт ЛТД» звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем було проведено позапланову перевірку щодо додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування за результатами якої було складено протокол про адміністративне правопорушення. На підставі вказаного протоколу управлінням Держпраці у Житомирській області 07.11.17 було винесено постанову на підставі абзацу другого ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, на товариство «Автосвіт ЛТД» накладено штраф у розмірі 480 000 грн. Позивач вважає, що відповідачем не було з'ясовано усіх обставин та не зібрано належних доказів, які б підтверджували факт порушення трудового законодавства, а тому просить скасувати постанову від 07.11.2017.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав та заперечував щодо задоволення позову, вказав, що при проведенні перевірки, складенні адміністративного протоколу та винесенні оскаржуваної постанови управлінням Держпраці у Житомирській області було враховано всі обставини та дотримано усіх вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

У ході судового розгляду справи було з'ясовано та підтвердженого матеріалами справи, що управлінням Держпраці у Житомирській області було проведено позапланову перевірку ТОВ «Автосвіт ЛТД» щодо додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування. За результатами перевірки було складено акт №06-03-034/0801.

У акті перевірки вказано, що 09.10.2017 на території Лугинської автоколони, яка по периметру огороджена бетонним парканом з виїзними воротами, що зачиняються з 08 год. 00 хв. працювала бригада по копанню колодязя у кількості 5 осіб. У ході проведення робі по копанню колодязя стався нещасний випадок з одним з працівників внаслідок якого він загинув.

Згідно пояснень начальника відділу кадрів будь - яких договорів цивільно-правового характеру щодо виконання робіт по копанню колодязя підприємством не було укладено.

Вказані обставини стали підставою до висновку, що на ТОВ «Автосвіт ЛТД» «Автосвіт ЛТД» допущено порушення, яке полягає у допуску до роботи на території Лугинської автоколони 5 осіб без укладання трудових договорів та повідомлення територіального органу ДФС.

Також за результатами проведеної перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення, відносно посадової особи ТОВ «Автосвіт ЛТД» за ч.3 ст.41 КУпАП за порушення ст.24 КЗпП України.

Водночас, управлінням Держпраці у Житомирській області було винесено постанову №ЖИ/94/06-03-034/0801, якою за порушення ст.24 КЗпП в частині фактичного допуску до роботи працівників без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 Кодексу законів про працю України).

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини 1 статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до частини 1 статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Статтею 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Суд зазначає, що у цивільно-правових договорах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату.

В даному випадку предметом цивільно-правових угод про виконання робіт (надання послуг), які укладені суб'єктом господарювання з фізичними особами, є виконання саме трудових функціональних обов'язків у відповідності до обраного позивачем виду господарської діяльності. Праця за цією угодою не є юридично самостійною.

Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що відносини за цивільно-правовою угодою фактично є трудовими, а сторони такої угоди прирівняні до працівника та роботодавця. Виходячи із цього, застосування до трудових правовідносин цивільно-правових норм являється недопустимим.

Згідно частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що у матеріалах справи не містяться будь які документи, які б підтверджували укладення позивачем з працівниками ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 трудових або цивільно-правових договорів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п'ятьма особами.

Допитані у ході судового розгляду справи свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пояснили, що з ними угоди на укладалися. Приїхали викопати колодязь на території Лугинську автоколону, за що їм повинні були заплатити гроші, але не заплатили. Хто конкретно запросив виконувати роботи особисто не знають.

Суд не приймає до уваги посилання, що територія на якій виконувались роботи по копанню колодязя не відноситься то території ТОВ «Автосвіт ЛТД» з наступних підстав.

У ході розгляду справи було встановлено та не заперечується сторонами, що роботи по копанню колодязя виконувались в смт. Лугини, вул.Р.Люксембург,19.

У матеріалах справи міститься копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна з якого вбачається, що нежитлові будівлі, зокрема адміністративно-виробнича будівля загальною площею 369,5 м.кв., гаражі загальною площею 61,1 м.кв., гаражі загальною площею 75,3 м.кв. за адресою смт. Лугини, вул.Р.Люксембург,19 належать на праві приватної власності ТОВ «Автосвіт ЛТД».

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що саме ТОВ «Автосвіт ЛТД» з 01.10.2008 створило Лугинську автоколону, що підтверджується копією наказу №30/09 від 30.09.2008.

Також з копії штатного розпису затвердженого директором ТОВ «Автосвіт ЛТД» 01.01.2017 вбачається, що вказаний штатний розпис також затверджує посади та оплату праці щодо Лугинської автоколони.

На думку суду, наведені обставини свідчать, що Лугинська автокола є структурним підрозділом ТОВ «Автосвіт ЛТД».

Таким чином, з урахуванням відсутності належних доказів на підтвердження наявності укладених трудових договорів між позивачем та працівниками ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, суд вважає, що позивач використовував найману працю цих фізичних осіб та допустив їх до виконання роботи без належного оформлення трудових відносин та направлення відповідного повідомлення до територіальних органів Державної фіскальної служби, в той час як наведені особи самостійно в наданих поясненнях підтвердили факт виконання робіт на території позивача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Автосвіт ЛТД" (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул.Жовтнева,50, ) до управління Держпраці у Житомирській області (10008, м. Житомир, вул.Шевченка,18-а, ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

Повне судове рішення складене 26 січня 2018 року