Справа № 815/4549/17
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4549/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретаря судового засідання Соколова М.С.

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1 (за довіреністю),-

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Подільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 9762,34 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Подільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення суми податкової заборгованості по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 9762,34 грн.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України (у реакції, що діяла до 15.12.2017 року) судом 04.09.2017 року винесено ухвалу про відкриття скороченого провадження по справі, яку направлено відповідачу.

11.12.2017 року винесено ухвалу про розгляд даної справи з призначенням до судового розгляду в судовому засіданні та витребувано у позивача додаткові докази по справі, а саме засвідчену копію акту перевірки, згідно якого донараховано штрафні санкції.

26.12.2017 року суд ухвалив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач з посиланням на приписи пп. 14.1.175 ст. 14, пп. 16.1.4, ст. 16, пп. 20.1.34 ст. 20, п. 58.3 ст. 58, п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України вказує, що за фізичною особою ОСОБА_2 рахується податкова заборгованість перед бюджетом по транспортному податку з фізичних осіб на загальну суму 9762,34 грн. Дана заборгованість виникла на підставі несвоєчасної сплати грошового зобовязання, в результаті чого була нарахована пеня у розмірі 4762,34 грн., та винесене податкове повідомлення-рішення від 22.08.2016 року № на суму 5000 грн., відповідно до п. 129.1 ст. 129 ПК України та п. 4 гл. 2 розділу ІІІ «Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 року. Загальна заборгованість по транспортному податку з фізичних осіб у ОСОБА_2 складає: 4762,34 (пеня) + 5000 (ППР від 22.08.2016 №) = 9762,34 грн. Любашівською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області було винесено податкову вимогу від 02.09.2015 року за №304-23 та направлено рекомендованим листом. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму податкової заборгованості по транспортному податку з фізичних осіб у сумі 9762,34 грн.

Відповідач ухвалу суду від 26 грудня 2017 року отримав 09.01.2018 року, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с. 38), однак відзив на позовну заяву до суду не подав.

Дослідивши матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги та докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII (далі Закон №71-VIII), яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України введено в Україні новий місцевий податок на майно - транспортний податок.

Враховуючи те, що податкове повідомлення-рішення №3133-17 не містить вказівки щодо періоду, за який нараховано транспортний податок, оскільки воно прийнято 05.06.2015 року та зважаючи, що транспортний податок запроваджено Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», суд дійшов висновку, що податкове зобов'язання по вказаному податку визначено ОСОБА_2 за 2015 рік.

Відповідно до ст.267 Податкового кодексу України (в редакції від 01.01.2015 року) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (пп.267.1.1 п.267.1). Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (пп.267.2.1 п.267.2)

Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з п.267.4 ст.274 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.267.5.1 п.267.5 ст.267 ПК України).

Відповідно до положень п.267.6 ст. 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Згідно з пп.267.7.1 п.267.7 ст. 267 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем реєстрації об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Транспортний податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пп.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.8.1ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (ст. 9 Податкового кодексу України). Поміж тим, відповідно до п. 9.4 ст. 9 Податкового кодексу України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У ст. 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (пп.10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно до п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п.10.3 ст.10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п.12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за Податковим кодексом України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Виходячи з вищенаведених приписів Кодексу, новий податок (транспортний податок) не може бути визнаний обов'язковим до сплати в 2015 році, оскільки місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення такого податку.

В свою чергу, прийняття і офіційне оприлюднення рішення про встановлення транспортного податку у 2015 році не є підставою для його нарахування у 2015 році, а, відповідно, такий податок може нараховуватися у 2016 році.

В статті 4 ПК України, визначені принципи податкового законодавства. Одним із принципів є стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (п.п. 4.1.9 п. 4.1)

Відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), яке відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягає застосуванню судами як джерела права, було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. В рішенні зазначається, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків національні органи були зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків. Однак у справі, що розглядається, органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

Приписами ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч.5). Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч.6).

В постанові Верховного суду по справі № 804/1241/17 від 18.01.2018 року, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що «запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» зобов'язання щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб виникають у платників податків лише після 01.01.2016 року…. Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, колегія суддів дійшла висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку на 2015 рік.».

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Враховуючи вище викладене, судом не встановлено, а позивачем - субєктом владних повноважень не доведено, що ОСОБА_2 в 2015 році був зобовязаний сплачувати транспортний податок за 2015 рік.

Однак з досліджених матеріалів справи судом встановлено, що Любашівською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області 05.06.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення №3133-17, яким визначено ОСОБА_2 податкове зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 грн. (а.с. 11).

02.09.2015 року Любашівською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області прийнята податкова вимога № 304-23 про визначення ОСОБА_2 грошового зобовязання за кодом бюджетної класифікації 180011000 в загальній сумі податкового боргу станом на 01.09.2015 року в розмірі 25000 грн.

Відповідно до ст. 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення (п.п. 60.1.1 п. 60.1). У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі (п.60.2).

Згідно платіжного доручення №849 від 17.08.2016 року кошти в сумі 25000 грн., сплачені до місцевого бюджету, що підтверджено обліковою карткою фізичної особи ОСОБА_2 (а.с. 9).

Враховуючи положення ст. 60 ПК України, податкова вимога Любашівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області № 304-23 від 02.09.2015 року вважається відкликаною 17.08.2016 року - у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі в сумі 25000 грн.

22.08.2016 року головним державним інспектором Любашівського відділення Котовської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 складено акт № 000184/15-22/НОМЕР_1 про результати проведення перевірки сплати транспортного податку з фізичних осіб ОСОБА_2 (а.с. 41). В акті зазначено, що дані перевірки свідчать про несвоєчасну сплату податкових зобовязань по транспортному податку з фізичних осіб. Відповідальність передбачена ст. 126 розділу ІІ ПК України.

22.08.2016 року Котовською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, за яким ОСОБА_2, нараховано на підставі ст. 126 ПК України штраф у розмірі 20% у сумі 5000 грн. Податкове повідомлення-рішення направлено ОСОБА_2 та вручене 31.08.2016 року, що підтверджене рекомендованим повідомленням (а.с. 12).

З дослідженої облікової картки фізичної особи ОСОБА_2 (а.с. 9) вбачається, що 18.08.2016 року згідно п.п. 129.1.1 ст. 129 Податкового кодексу України за період з 28.11.2015 року по 17.08.2016 року нарахована пеня в сумі 4762,34 грн.

Приписами ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобовязань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (14.1.162 п. 14.1 ст. 14); штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.п.14.1.265. п.14.1 ст.14).

Отже відповідно до п.п.14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, пеня нарахована на суми грошових зобовязань у встановлених цим Кодексом випадках.

З положень п.п.14.1.265. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України вбачається, що штрафна санкція застосовується у разі порушення платника податків податкового законодавства та іншого законодавства.

Згідно п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Приписами п. 110.1 ст. 110 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Отже з зазначених положень Податкового кодексу України, вбачається, що платник податків несе відповідальність (застосовується штрафна санкція) та нараховується пеня у разі порушення ним податкового законодавства та іншого законодавства.

При розгляді справи судом не встановлено правових підстав щодо сплати ОСОБА_2 в 2015 році транспортного податку за 2015 рік, а позивачем не доведено факту порушення відповідачем положень податкового законодавства, то відповідно у позивача були відсутні правові підстави щодо стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 20% у сумі 5000 грн. та пені в сумі 4762,34 грн.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позивач не довів суду правомірність прийнятого відносно ОСОБА_2 Котовською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області податкового повідомлення-рішення № від 22.08.2016 року та нарахування пені в сумі 4762,34 грн.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість наданих доказів суб'єктом владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 9762,34 грн.

Керуючись ст.ст. 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову Подільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 9762,34 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.01.2018 року.

Суддя Вовченко O.A.

.