Справа № 810/3073/17
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року № 810/3073/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

1. Визнати неправомірними дії Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області у видачі йому довідки про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 27.04.1986 по 28.04.1986 без урахування нарахування та виплати додатково коштів:

- одноразову виплату коштів в сумі 630 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 111,2 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ;

- за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 грн.;

- добові в сумі 7 крб. та харчування 5 крб.70 коп.

2. Зобов'язати Фастівський міський відділ (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області нарахувати та виплатити на його користь недоплачену суму за роботу у зоні відчуження в період з 27.04.1986 по 28.04.1986, а саме:

- 630 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 111,2 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ;

- 500 крб. - премія за роботу в зоні відчуження;

- 7 крб. - добові;

5 крб.70 коп. - харчування;

3. Зобов'язати Фастівський міський відділ (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області видати довідку про грошове забезпечення з урахуванням вищезазначених виплат, а саме:

- одноразову виплату коштів в сумі 630 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 111,2 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ;

- за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб.;

- добові в сумі 7 крб. та харчування 5 крб.70 коп.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у березні 2017 року він звернувся до ГУ МВС України в Київській області з заявою про видачу йому довідки про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження ЧАЕС.

Листом від 14.03.2017 № 29/В-126 ГУ МВС у Київській області направило позивачу довідку про заробітну плату, одержану особою за роботу в зоні відчуження в 1986-1999 роках, видану Фастівським міським відділом (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області.

Згідно даної довідки фактична заробітна плата в зоні відчуження, з якої визначається премія, позивачу нарахована в сумі 70,74 крб.

Позивач, не погоджуючись з даною довідкою, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 замінено неналежного відповідача Ліквідаційну комісію ГУ НП України в Київській області на належного відповідача - Фастівський міський відділ (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області .

Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача до суду не з'явився, про день, часта місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі ст. 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) та інвалідом другої групи, що надає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Позивач приймав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та знаходився у зоні відчуження в місті Прип'ять у період з 27.04.1986 по 28.04.1986 року, а саме 2 дні.

Аналогічні обставини (дані) вказано у довідці № В-214, виданої 27.02.2017 ГУ МВС України в Київській області. Зі змісту цієї довідки слідує, що позивач є колишнім працівником органів внутрішніх справ та відповідно до наказів УВС Київського облвиконкому про виплату кратних окладів особовому складу, який брав участь у заходах ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дійсно залучався до зазначених заходів на території зони відчуження в періоди: 27.04.-28.04.1986 року в м. Прип'ять (наказ УВС від 14.08.1986 № 069).

Крім того, згідно з даними картки обліку радіоактивного опромінення позивач за період перебування в зоні відчуження з 27.04.1986 по 28.04.1986 отримав дозу опромінення 11,12 БЄР, що дорівнює 111,2 мілізіверта.

Позивачу 10.03.2017 було видано довідку № 1840/109/1004/1/01/2017 про те, що йому за роботу в населених пунктах зони відчуження Прип'ять з 27.04.1986 по 28.04.1986 по місцю роботи Фастівський МРВ ГУ МВС України в Київській області на посаді слідчого виплачена заробітна плата у розмірі 70,70 крб. з урахуванням окладу (тарифної ставки) у розмірі 100,00 крб., а також коефіцієнта 4 відповідно до постанови Ради Міністрів УСРС та Укрпрофради від 01.06.1986 № 207-7. Збережений середній заробіток за дні роботи в зоні відчуження становить 14,70 крб. (денна тарифна ставка - 7,00 крб., кратність 4) Фактична заробітна плата за роботу в зоні відчуження, з якої визначається пенсія, складає 70,70 крб.

Зі змісту вказаної довідки судом також встановлено, що премії за діючими системами преміювання за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках (із зазначенням показника преміювання, розміру премії та підстави її виплати), а також інші доплати та надбавки (за роботу у нічний час, за класність тощо із зазначенням розміру та підстави виплати) до даної довідки органом держаної влади включені не були.

У 2017 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про надання йому довідки про заробітну плату з урахуванням виплати окладу у розмірі кратному тій зоні небезпеки в якій він перебував, премії в розмірі 500,00 крб. та виплати одноразової грошової винагороди за гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення за роботу в зоні відчуження за період з 26 по 30 квітня 1986 року, а також коштів на харчування (із розрахунку 2,85 крб. на добу) та добових у розмірі 3 крб. 50 коп. Разом з цим, позивач просив видати йому довідку про середню заробітну плату працівника за роботу в зоні відчуження за 1986 рік по формі, затвердженій наказом Міністерства соціальної політики України за № 1808/22120 від 29.10.2012, та провести грошові розрахунки та виплатити належні, але не виплачені йому грошові суми.

На вказане звернення ГУ МВС в Київській області 14.03.2017 було надано відповідь № 29/В-126 та довідка про заробітну плату.

Позивачу було роз'яснено, що премії за період виконання робіт, пов'язаних із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, після його повернення із зони відчуження не було, оскільки щомісячне преміювання осіб рядового та начальницького складу (підрозділів) внутрішніх справ до відрядження не здійснювалось.

Згідно з розрахунковим листом за 1986 рік нарахування пайкових і добових не проводились.

У листі від 14.03.2017 також звернуто увагу, що у картці про нарахування грошового забезпечення відсутній запис про те, що позивач отримував разову грошову винагороду за отриману максимально допустиму дозу радіації, а тому підстав для включення її у довідку про грошове забезпечення, отримане в зоні відчуження, немає.

Разом з цим зазначено, що грошові винагороди, які позивач отримав у зоні відчуження, носять разовий характер та у довідку, видану на підставі постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 р. № 207-7, не включаються.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, який також створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

У свою чергу, умови оплати праці в період виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначалися постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів СРСР та УРСР у залежності від категорії працюючих (працівники, особи рядового та начальницького складу, військовозобов'язані, призвані на збори, військові строкової служби) та місця знаходження працівника залежно від встановлених зон в період виконання цих робіт (1-ша, 2-га, 3-тя зони небезпеки, зона іонізуючого випромінювання (30-ти кілометрова зона).

При цьому, базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції".

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про правонаступництво України" закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України як такі, що не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, іншими нормативними актами не передбачені, відповідно, вказаний Порядок є чинним.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" № 964-рс від 17 травня 1986 року було дозволено керівникам міністерств та відомств, що беруть участь в ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії здійснювати у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах в ІІІ зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі в порівнянні з установленими чинним законодавством нормами. Розпорядженням РМ СРСР "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" на начальницький і рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах по ЛНА на ЧАЕС було розповсюджено порядок та розміри підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням РМ СРСР від 17.05.1986 року № 964.

Водночас, постановою № 665-195 від 05.06.1986 була встановлена оплата праці працівників, зайнятих на роботах в 3, 2 та 1 зонах небезпеки, відповідно у 4-х, 3-х і 2-кратних розмірах (із врахуванням 100 % тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої по основному місцю роботи (п.1). Ця ж норма продубльована в п.1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7.

Як слідує з матеріалів справи, позивач працював у третій зоні небезпеки, тому оплата праці позивачу мала бути визначена у чотирикратному розмірі понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з його тарифної ставки (окладу).

Як вбачається з довідки від 10.03.2017 № 1840/109/1004/1/01/2017 фактична заробітна плата за роботу у зоні відчуження, з якої визначається пенсія, була нарахована позивачу у розмірі 70,70 крб., виходячи з денної тарифної ставки за посадовим окладом та з урахуванням коефіцієнта 4, а саме: 7,00 крб. (денна тарифна ставка по основному місцю роботи) , кратність- 4, кількість днів -2, всього = 56,00 крб.

Отже, чотирикратний розмір понад середньомісячну заробітну плату позивача, виходячи з його тарифної ставки (окладу) було визначено у розмірі 56,00 крб.

Отже, з наведеного вбачається, що у довідці про заробітну плату визначено коефіцієнт, який відповідає передбаченим законодавством вимогам.

Розпорядженням Ради міністрів СРСР "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" від 17 травня 1986 року № 964-рс визначено, що у тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб.

Позивач мав звання лейтенант міліції та, як вже зазначалось, отримав дозу опромінення: 11, 12 бер. (111,2 мілізівертів).

Відповідно до Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР 29 липня 1991 за № 114 посада лейтенант міліції віднесена до категорії "Середній начальницький склад".

Отже, позивачу належить до виплати одноразова грошова винагорода (як особі, яка відноситься до начальницького складу органів внутрішніх справ), у розмірі трьох місячних окладів грошового утримання по посаді і спеціальному званню, що становить 660,00 крб. Посадовий оклад - 100 крб., звання - 110 крб. (100+110) х 3 = 630,00 крб.

При цьому, як стверджує позивач, одноразова винагорода не була йому виплачена.

За наведених обставин та враховуючи, що позивач має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 630,00 крб., проте, вказана сума коштів всупереч вимогам чинного законодавства не була виплачена останньому, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити на його користь не доплачену суму грошової винагороди у розмірі 630,00 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 111,2 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ під час виконання робіт у зоні небезпечності в період з 27.04.1986 по 28.04.1986.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити йому премію в розмірі 500 крб. за роботу в зоні відчуження в період з 27 по 28 квітня 1986 року, суд зазначає наступне.

Як слідує з позовної заяви, позивач, обґрунтовуючи своє право на отримання премії, посилається на Розпорядження Ради міністрів СРСР "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" від 17 травня 1986 року № 964-рс.

Водночас, вказаною нормою законодавства не передбачено права щодо здійснення відповідних виплат.

У свою чергу, суд зазначає, що у пункті 3 Постанови Ради Міністрів УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 року "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища", вирішено виділяти в розпорядження міністерства енергетики і електрифікації СРСР для заохочення працівників підприємств, установ і організацій (незалежно від їх підвідомчої підпорядкованості), які безпосередньо беруть участь в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, кошти. Розмір премії не повинен перевищувати 400 крб. на місяць (понад встановлені максимальні розміри премії).

Отже, виконуючи роботу в зоні відчуження в період з 27 по 28 квітня 1986 року, позивач мав право на отримання премії.

Разом з цим, судом встановлено, що позивач такої премії не отримував та вказане грошове забезпечення йому взагалі не було нараховано.

Таким чином, оскільки позивач мав право на отримання премії за виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, а зазначена грошова винагорода не була нарахована та виплачена позивачу, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію за роботу в зоні відчуження в період з 27 по 28 квітня 1986 року у розмірі 500,00 крб.

З огляду на зазначене позовні вимоги про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію в розмірі 500 крб. за роботу в зоні відчуження в період з 27 по 28 квітня 1986 року підлягають задоволенню.

Щодо наявності підстав для донарахування позивачу добових та витрат за харчування суд зазначає, що відповідно до умов підпункту 2 пункту 1 постанови Ради Міністрів України РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища" міністерствам і відомствам дозволялось виплачувати працівникам, у тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов'язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища, добові в розмірі 3,50 крб. та забезпечувати їх безкоштовними трьохразовим гарячим харчуванням (із розрахунку 2,85 крб. на добу) і безкоштовним житлом.

Водночас, як встановлено судом, кошти на харчування та добові позивачу, всупереч наявного у нього права на їх отримання, не нараховувались і не виплачувались.

За наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання відповідача - 1 нарахувати та виплати йому зазначені суми коштів у розмірі 7 крб. (добові) та 5,70 крб.

Щодо вимоги про визнання неправомірними дій Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Київській області щодо надання позивачу довідки встановленого зразка про грошове забезпечення на роботах в зоні небезпечності в м. Прип'ять у період з 27.04.1986 по 28.04.1986 без урахування коштів: одноразової виплати в сумі 630 крб., за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 111,2 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ; за роботу в зоні відчуження в період з 27 по 28 квітня 1986 року премії в розмірі 500 крб.; добових в сумі 7 крб. та харчування - 5 крб.70 коп., то суд зазначає, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Як було встановлено судом, відповідач не мав законних підстав для не включення відповідних сум грошового забезпечення позивача до довідки встановленого зразка.

При цьому доводи відповідача про те, що грошові винагороди, які позивач отримав у зоні відчуження, носять разовий характер та у довідку, видану на підставі постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 р. № 207-7, не включаються, не приймаються судом до уваги з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, доводи відповідача відносно того, що премії (винагорода та виплата) носять разовий характер, а тому до розрахунку заробітної плати не включаються, є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що аналогічна позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 10 грудня 2014 року у справі К/800/48786/14.

Разом з цим, суд зауважує, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-р "Про оплату праці військовослужбовців-учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС-учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які в 1986-1987 роках отримали дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перераховувати їх грошове утримання за періоди роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальним званням, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Крім того, доручено МВС та Мінсоцзахисту призначати і перераховувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

За наведених обставин, відповідачем при видачі довідки від 10.03.2017 № 1840/109/1004/1/01/2017 не було враховано ряду обставин, що в подальшому значно вплинуло на розмір пенсії позивача та відповідно обмежило його конституційні права.

При цьому відповідачем не було доведено суду обставин, які б унеможливлювали внесення всіх відомостей про заробітну плату позивача відповідно до вимог законодавства та на підставі наявних у позивача документів.

Щодо вимог про зобов'язання відповідача включити в довідку про заробітну плату за період з 27.04.1986 по 28.04.1986 вищезазначені виплати та видати йому нову довідку встановленого зразка про грошове забезпечення з урахуванням вищезазначених виплат для подачі до Фастівського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Київській області для перерахунку пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751/1032/3к/13-412/308 в разі, якщо робота в зоні відчуження оплачена невірно, без врахування урядових рішень, то повинен бути здійснений перерахунок заробітної плати згідно законодавства.

Згідно листа Мінсоцполітики від 09 червня 1995 року №224/8.13 підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У свою чергу, постановою КМУ від 25 березня 2011 року № 112 затверджено Порядок обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В пункті 6 Порядку зазначено, що в усіх випадках, премія, передбачена пунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 № 207-7 (не більше як 400 крб. на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганню забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.

З огляду на зазначені норми законодавства, а також викладені у даному рішенні висновки суду, позивачу повинен бути проведений розрахунок грошового забезпечення із урахуванням грошової винагороди за отриману допустиму дозу радіації в розмірі 630 крб., премії - 500 крб., добових в сумі 7 крб. та грошового забезпечення на харчування у розмірі 5 крб. 70 коп.

З 1 січня 2012 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою проведено перерахунок пенсії чорнобильцям, виходячи із розміру заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів щодо правомірності своїх дій, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 239, 242, 244, 245, 246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області у видачі гр. ОСОБА_1 довідки про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 27.04.1986 по 28.04.1986 без урахування нарахування та виплати додатково коштів:

- одноразову виплату в сумі 630 крб.;

- за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 111,2 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ;

- за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 грн.,

- добові в сумі 7 крб.

- за харчування - 5 крб. 70 коп.

Зобов'язати Фастівський міський відділ (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області нарахувати та виплатити на користь гр. ОСОБА_1 недоплачену суму за роботу у зоні відчуження в період з 27.04.1986 по 28.04.1986, а саме:

- 630 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 111,2 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ;

- 500 крб. - премія за роботу в зоні відчуження;

- 7 крб. - добові;

5 крб.70 коп. - харчування;

Зобов'язати Фастівський міський відділ (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області видати довідку про грошове забезпечення з урахуванням виплат, а саме:

- одноразової виплати коштів у сумі 630 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 111,2 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ;

- за роботу в зоні відчуження в розмірі 500 крб.;

- добові в сумі 7 крб.;

- за харчування 5 крб. 70 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.