Справа № 807/1530/15
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2018 року м. Ужгород№ 807/1530/15
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Калинич Я.М.,

суддів Дору Ю.Ю., Шешені О.М.

при секретарі судового засідання Данчі М.І.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області, Головного управління ДФС у Закарпатській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної Фіскальної Служби України, Головного управління ДФС у Закарпатській області, яким просить: стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь позивача заборгованість у вигляді вихідної допомоги в розмірі 3688,30 грн. та середньої заробітної плати за весь період невиплати в розмірі 212446,08 грн., разом 216134,38 грн. та зобовязати Головне управління ДФС у Закарпатській області привести запис в трудовій книжці позивача у відповідності до вимог діючої Інструкції про ведення трудових книжок.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині вимог про зобовязання Головного управління ДФС України в Закарпатській області привести запис в трудовій книжці ОСОБА_1 у відповідності до вимог діючої Інструкції про ведення трудових книжок та включення у вислугу років часу роботи в Державній податковій службі.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині вимог про зобовязання Головного управління ДФС України в Закарпатській області привести запис в трудовій книжці ОСОБА_1 у відповідності до вимог діючої Інструкції про ведення трудових книжок та включення у вислугу років часу роботи в Державній податковій службі залишено без змін.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДФС України, Головного управління ДФС у Закарпатській області, Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області про стягнення заборгованості з виплати вихідної допомоги при звільнені та виплати середньомісячної заробітної плати відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2017 року касаційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд в суду першої інстанції, що є підставою для її прийняття до розгляду Закарпатським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку залишено без розгляду.

Позовні вимоги мотивовано тим, що наказом ДПА у Закарпатській області від 23.07.2003 року № 163 "Про звільнення ОСОБА_1В." з 28.07.2003 року позивача було звільнено з посади старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Тячівського міжрайонного управління податкової міліції ДПА у Тячівському районі та податкової міліції за п.64 пп. "ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 року № 114. На думку позивача, в порушення вимог п.2 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідач не виплатив належну суму вихідної допомоги, що становила на момент звільнення 3688,30 грн., чим також порушив вимоги ч.1 ст.116 КЗпП України, а саме: не провів повного розрахунку на день звільнення, або видачі трудової книжки. Враховуючи наведене та відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємства, установи, організації повинні сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, та відшкодуванню підлягає 212446,08 грн..

В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити в повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві, та зазначив наступне. Статтею 9 пунктом 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-12 від 09.04.1992 року передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Крім того, при звільненні, ДПА у Закарпатській області в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року та постанови № 1716 від 30 жовтня 1998 року «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років призначення та виплати пенсій і грошового забезпечення» не правильно визначено вислугу років, а саме: до вислуги років в податковій міліції в порушення вимог вищенаведеної постанови не враховано той факт, що позивача було переведено з посади начальника відділу податкової інспекції на посаду старшого слідчого податкової міліції, і вважає, що період роботи в податковій інспекції повинен бути включений до вислуги років в податковій міліції, як того вимагає вищеназвана Постанова.

Представник відповідачів проти позову заперечила з мотивів, наведених у письмових запереченнях, та пояснила наступне. До початку розгляду справи відповідачем були направлені листи позивачеві, відповідно до яких останньому було запропоновано звернутися до Головного управління ДФС у Закарпатській області для внесення відповідного виправлення у трудовій книжці. Щодо виплати вихідної допомоги при звільненні заперечила, оскільки на день звільнення така виплата не була передбачена.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 19 січня 1993 року прийнятий на посаду старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування населення Державної податкової інспекції у Тячівському районі. 2 червня 1997 року звільнений з посади начальника відділу справляння податків з фізичних осіб Державної податкової адміністрації у Тячівському районі в звязку з переведенням на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Тячівського міжрайонного управління податкової поліції ДПА у Тячівському районі.

Наказом ДПА у Закарпатській області від 23 липня 2003 року № 163 "Про звільнення ОСОБА_1В." з 28 липня 203 року позивача було звільнено з посади та податкової міліції за п.64 пп. "ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ України від 29 липня 1991 року № 114.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України - військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань (далі - військовослужбовців), осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, осіб начальницького складу податкової міліції, осіб начальницького і рядового складу кримінально-виконавчої системи України та членів їх сімей, військовослужбовців колишніх Збройних Сил СРСР, органів державної безпеки і внутрішніх справ СРСР, Національної гвардії України, військовослужбовців, які в період Великої Вітчизняної війни проходили службу у складі 1-го Чехословацького армійського корпусу під командуванням ОСОБА_3, та членів їх сімей, а також громадян інших держав з числа військовослужбовців збройних сил і інших військових формувань, утворених відповідно до чинного законодавства цих держав, та членів їх сімей, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, укладених Україною з іншими країнами про пенсійне забезпечення таких громадян, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено їх пенсійне забезпечення згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають (далі - особи, які мають право на пенсію за цим Законом) визначено Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII (в редакції Закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон 2262).

Статтею 9 Закону 2262 визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 30.10.1998 року № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» поширено на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби чинність постанови КМ України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17 липня 1992 р. N 393.

Одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби, передбачена ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ОСОБА_1 нарахована та виплачена не була.

Листом від 28 квітня 2015 року позивач звернувся до Державної Фіскальної Служби України та Головного управління ДФС у Закарпатській області із вимогою про визначення вислуги років відповідно до вимог постанови КМ України від 17 липня 1992 року № 393, а такою, у відповідності до вимог діючого законодавства нарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні за власним бажанням за сімейними обставинами (а.с.10).

Листом від 06.05.2015 року за вих. № 115/0716-04-00-77 Головне управління ДФС у Закарпатській області, наданим у відповідь на звернення позивача від 28.04.2015 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що підстави для нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відсутні (а.с.9).

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України № 2262 особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно ч.4 ст.9 цього Закону виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, Міністерством транспорту та зв'язку України, Державною податковою адміністрацією України, Державним департаментом України з питань виконання покарань, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право виплати допомоги передбачено статтею 9 Закону № 2262-XII, яка встановлює, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини 2 статті 27 Закону України від 4 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі Закон № 509-XII) і пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» (далі постанова КМУ № 1716) на осіб начальницького складу податкової міліції, до яких відноситься і позивач у цій справі, поширено дію постанови КМУ № 393, а також зазначено, що пенсійне забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції та оподаткування їх доходів здійснюються в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ. Дана позиція викладена в ухвалі ВАСУ від 12 вересня 2017 року по даній справі (т.1 а.с. 235 (на звороті)).

У відповідності до преамбули Закону № 2262-XII, ним визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України, зокрема, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, осіб начальницького складу податкової міліції.

Слід зауважити, що згідно з абзацом 12 пункту 1 постанови КМУ № 393 час роботи позивача на посадах у ДПІ підлягає зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні, оскільки позивач безперервно у період з 19 січня 1993 року по 28 липня 2003 року працював у ДПІ і був переведений на посаду начальницького складу податкової міліції.

Запис № 20 у трудовій книжці позивача, який містить відомості про його вислугу років, містить помилку стосовно визначення моменту початку проходження служби ОСОБА_1, про що не заперечив відповідач, тобто ці обставини не є спірними у справі, а отже не підлягають доказуванню згідно з частиною 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, календарну вислугу років позивача необхідно обчислювати починаючи з 19 січня 1993 року, яка на момент його звільнення зі служби становила більше 10 років.

Як вбачається з наказу голови державної податкової адміністрації у Закарпатській області № 163 від 23.07.2003 «Про звільнення ОСОБА_1В.», позивач був звільнений з посади старшого слідчого слідчого відділення податкової міліції ДПІ у Тячівському районі. З цього ж наказу видно, що ОСОБА_1 мав спеціальне звання «капітан податкової міліції», що, відповідно до ч.4 ст. 24 Закону № 509-XII (в редакції чинній на момент звільнення позивача) відноситься до середнього начальницького складу (а.с. 57).

Пунктом 10 постанови КМУ № 393 передбачено, що Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим з військової служби або з органів внутрішніх справ через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України,виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказана норма постанови Уряду умовно поділяє осіб, які мають право на грошову допомогу на дві категорії, а саме, тих, які звільняються зі служби з обєктивних обставин (за вислугою років, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі) і тих осіб, які вимушені припинити службу з субєктивних підстав (через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України).

Вжитий у наведеному пункті постанови КМУ № 393 термін «інші поважні причини» має оціночний характер і не є вичерпним за своєю суттю.

Одночасно, за правилами частини 1 статті 24 Закону № 509-XII (чинний на час звільнення позивача зі служби) особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

В свою чергу, підпункт «ж» пункту 64 Положення № 114, на підставі якого звільнено позивача, передбачає можливість звільнення зі служби за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Отже, перед звільненням, особа, якій надані такі повноваження, повинна перевірити наявність таких поважних причин, про які іде мова і згаданому пункті Положення № 114.За таких обставин, суд доходить висновку, що позивач звільнений зі служби саме з інших поважних причин, що відповідає вимогам абзацу 2 пункту 10 постанови КМУ № 393.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби доведеною та такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до Довідки від 13 грудня 2017 року за № 541/7/07-13-10-00-06, яка надана представником відповідачів на вимогу суду та міститься в матеріалах справи, на дату звільнення капітан податкової міліції ОСОБА_1 отримував такі суми нарахувань: оклад 190,00 грн., звання 120,00 грн., вислуга 77,50 грн.(25%), таємність 46,50 грн., надбавка за особливі умови праці 155,00 грн., 100% надбавка 387,50 грн.. Всього нараховано 976,50 грн..

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що розмір одноразової грошової допомоги при звільненні капітана податкової міліції ОСОБА_1 становив 2441,30 грн. (976,50х25%=244,13х10 років = 2441,30 грн.).

Керуючись ст.ст. 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області, Головного управління ДФС у Закарпатській області про стягнення одноразової вихідної допомоги при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 2441,30 грн. (дві тисячі чотиристо сорок одну гривню, 30 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя СуддіОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6