Справа № 826/5511/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 січня 2018 року № 826/5511/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., при секретарі судового засідання Кириллові М.С. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛМАС"
до Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

за участі:

представник позивача - Голубєвої Л.В. (довіреність від 02.11.2017 б/н),

представник позивача - Романовського О.В. (довіреність від 02.11.2017 б/н),

представник відповідача - Мартиненко Д.Ю. (довіреність від 06.07.2017 № 145/26-15-10-03-17),

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІЛМАС" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Податкові зобов'язання позивачу нараховані за результатами документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 07.10.2013 по 30.09.2016. Підставою для нарахування податкових зобов'язань, зокрема, став висновок податкового органу про те, що договори, між позивачем та контрагентами ТОВ "Мілтон Плас", ТОВ "Саітел Компані", ТОВ "Т-М Київ", ТОВ "АГРОТЕХІМПОРТПОСТАЧ" були укладені без мети настання правових наслідків.

Позивач, не погоджуючись з таким висновком податкового органу зазначає, що у період, який перевірявся, ним було укладено договори з контрагентами ТОВ "Мілтон Плас", ТОВ "Саітел Компані", ТОВ "Т-М Київ", ТОВ "АГРОТЕХІМПОРТПОСТАЧ", які мали реальний характер, а факт здійснення поставки товару підтверджується відповідними первинними документами.

Також, позивач посилався на те, що оскільки у нього наявні свідоцтва про державну реєстрацію дитячих підгузків та засобів гігієни, відповідний товар в період щодо якого проводилась перевірка належав до медичних виробів, а отже ним було правомірно застосовано ставку 7% податку на додану вартість по операціях щодо їх постачання.

Водночас, позивач зазначив про те, що кошти від контрагентів ПрАТ СК "Залізничні шляхи", ПАТ "Кіровоградолія", ТОВ "Конотопський елеватор", ТОВ "Полтававтотранссервіс" та ТОВ "Приколотнянський ОЕС" надходили на підставі договорів про надання поворотної фінансової допомоги, у той час, як до перевірки було помилково надано договори про надання безповоротної фінансової допомоги.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмові заперечення. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач обґрунтовує тим, що оскільки за результатами проведеної перевірки позивача встановлено відсутність реального здійснення фінансово - господарських операцій з контрагентами ТОВ "Мілтон Плас", ТОВ "Саітел Компані", ТОВ "Т-М Київ", ТОВ "АГРОТЕХІМПОРТПОСТАЧ", то відсутні і підстави для податкового обліку відповідних операцій.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог.

У судовому засіданні 05.12.2017 суд, відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, судом встановлено наступне.

В період з 21.11.2016 по 30.12.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛМАС" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 07.10.2013 по 30.09.2016.

За результатами перевірки складено акт від 10.01.2017 № 5/26-15-14-02-01-14/38926079, яким встановлено, зокрема, порушення пункту 137.10 статті 137, підпункт 134.1.1 пункт 134.1 статті 134, пункту 44.2 статті 44, пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві фінансів України 14.12.1999 за № 860/4153, пунктів 5 та 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрованого в Міністерстві фінансів України 19.01.2000 за № 27/4248 та наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 "Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств" в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 2 437 995,00 грн., пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, а саме, несвоєчасне подання податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік, пункту 185.1 статті 185, пункту 193.1 статті 193, пункту 194.1 статті 194, підпункту 191.1.1 пункту 191.1 статті 191 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 534376,00 грн.

Зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи копією акту від 10.01.2017 №5/26-15-14-02-01-14/38926079.

19.01.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЛМАС" до Головного управління ДФС у м. Києві були подані заперечення на акт від 10.01.2017 №5/26-15-14-02-01-14/38926079, копія яких наявна в матеріалах справи.

Листом від 30.01.2017 № 1915/10/26-15-14-02-01 "Про розгляд заперечень" Головне управління ДФС у м. Києві повідомило Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЛМАС" про те, що за результатами розгляду заперечення на акт від 10.01.2017 №5/26-15-14-02-01-14/38926079 прийнято рішення відповідно до якого висновки акта перевірки в частині донарахування податку на прибуток у розмірі 180000,00 грн., внаслідок отриманих інформаційно - консультаційних послуг від ТОВ «Вест-Аудит- Груп" та відображення їх в бухгалтерському обліку та в частині донарахування податку на додану вартість у розмірі 5405,0 грн., внаслідок застосування ставки податку 7% (замість 20%), підлягають скасуванню, а в іншому залишенню без змін.

Копія зазначеного листа наявна в матеріалах справи.

02.02.2017 на підставі зазначеного акту перевірки прийняті податкові повідомлення - рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2 522 673,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 264678,00 грн. та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 661 214,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на 132243,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної фіскальної служби України від 11.04.2017 № 7527/6/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення - рішення від 02.02.2017 № та № залишено змін, а скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛМАС" без задоволення.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкових повідомлень - рішень від 02.02.2017 № та № та рішення від 11.04.2017 № 7527/6/99-99-11-01-01-25.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІЛМАС" не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішення від 02.02.2017 № та № , вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду не були порушені з огляду на наступне.

Спірні правовідносини виникли в період з 07.10.2013 по 30.09.2016, а отже до них мають застосовуватись норми права чинні на момент їх виникнення.

Пунктом 137.1 статті 137 Податкового кодексу України встановлено, що дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Згідно з пунктом 137.10 статті 137 Податкового кодексу України суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві фінансів України 14.12.1999 за № 860/4153 встановлено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку .

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Отже, об'єктом оподаткування можуть бути операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об'єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до підпункту 2.5 пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5.06.1995 за N 168/704, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Отже, господарські операції для цілей їх відображення в бухгалтерському та податковому обліку мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання/реалізації товарів чи послуг або в разі якщо придбані/реалізовані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть бути відображені податковому обліку навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування показників податкової звітності має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та контрагентами ТОВ "Мілтон Плас", ТОВ "Саітел Компані", ТОВ "Т-М Київ", ТОВ "АГРОТЕХІМПОРТПОСТАЧ" були укладені аналогічні договори купівлі -продажу, а саме:

- від 09.04.2015 № 649/15 між позивачем та ТОВ "АГРОТЕХІМПОСТАЧ";

- від 01.11.2014 № ДГ - 575 з ТОВ "Мілтон Плас";

- від 01.01.2015 № ДГ-794 з ТОВ "Саітел Компані";

- від 01.01.2015 № ДГ- 454 з ТОВ "Т-М Київ".

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік" встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В наданій позивачем суду копії договору, який за твердженням позивача було укладено з ТОВ "Саітел Компані" зазначено про те, що його зі сторони останнього укладено директором, водночас в графі де має бути зазначено особу, яка уклала договір від імені товариства, як директор жодних відомостей не вказано, також поряд з підписами, які відповідно до інформації вказаної в договорі від 01.01.2015 № ДГ-794 вчинені директором ТОВ "Саітел Компані" відомості щодо особи, яка вчинила відповідні підписи також відсутні.

Таким чином, з договору від 01.01.2015 № ДГ-794, копія якого наявна в матеріалах справи, є неможливим становити особу, яка його підписала від імені ТОВ "Саітел Компані", як директором.

В наданих позивачем на підтвердження здійснення поставки товару ТОВ "АГРОТЕХІМПОСТАЧ" накладних в графі "Отримав" та на підтвердження здійснення поставки товару ТОВ "Мілтон Плас", ТОВ "Саітел Компані" та ТОВ "Т-М Київ" видаткових накладних "Відгрузив(ла)" та "Отримав(ла)" містяться підписи скріплені печаткою підприємства, водночас відсутні відомості щодо осіб які відповідні підписи вчинили.

Отже, з наданих позивачем на підтвердження здійснення поставки товару ТОВ "АГРОТЕХІМПОСТАЧ" накладних є неможливим встановити осіб, які прийняли товар, а з наданих на підтвердження здійснення поставки товару ТОВ "Мілтон Плас", ТОВ "Саітел Компані" та ТОВ "Т-М Київ" видаткових накладних взагалі неможливості встановити осіб, які склали відповідні документи.

Таким чином, надані позивачем суду накладні та видаткові не можуть належним чином засвідчувати факт здійснення позивачем поставки товару контрагентам ТОВ "АГРОТЕХІМПОРТПОСТАЧ", ТОВ "Мілтон Плас", ТОВ "Саітел Компані" та ТОВ "Т-М Київ".

Надані на підтвердження реальності правовідносин з ТОВ "Т-М Київ" декларації виробника, посвідчення якості, висновки санітарно - епідеміологічної експертизи, сертифікати відповідності не приймаються судом до уваги з огляду на те, що факт придбання позивачем товарів щодо яких видано вказані документи сторонами не заперечується, у той час, як факт їх реалізації позивачем саме ТОВ "Т-М Київ" встановити з них є неможливим.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.12.2015 № 823/5888/15 з огляду на те, що з аналізу вказаної постанови судом встановлено, що в ній не встановлено жодних фактів щодо правовідносин між позивачем та ТОВ «Мілтон Плас», у той час, як доказів на підтвердження наявності взаємозв'язку вказаних правовідносин з правовідносинами між ТОВ«Мілтон Плас» та ПП «Логотрейдінг» позивачем суду надано не було.

З огляду на викладене, враховуючи те, що, надані позивачем на підтвердження здійснення поставки товару ТОВ "АГРОТЕХІМПОСТАЧ", ТОВ "Мілтон Плас", ТОВ "Саітел Компані" та ТОВ "Т-М Київ" первинні документи складені з порушенням Закону України "Про бухгалтерський облік" та не можуть належним чином засвічувати факт здійснення поставки товару, а договір від 01.01.2015 № ДГ-794 від імені ТОВ "Саітел Компані" підписаний особою, дані щодо якої в договорі відсутні, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження реальності та товарності правовідносин з зазначеними контрагентами.

Водночас, факт перерахування ТОВ "АГРОТЕХІМПОСТАЧ", ТОВ "Мілтон Плас", ТОВ "Саітел Компані" та ТОВ "Т-М Київ" грошових коштів позивачу сторонами визнається та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок.

З огляду на викладене, враховуючи те, що матеріалами справи не підтверджується факт здійснення позивачем поставки товару ТОВ "АГРОТЕХІМПОСТАЧ", ТОВ "Мілтон Плас", ТОВ "Саітел Компані" та ТОВ "Т-М Київ", у той час, як факт здійснення перерахування на користь позивача вказаними товариствами грошових коштів сторонами не заперечується, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати необґрунтованим висновок відповідача щодо порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та заниження задекларованих показників у рядку 2120 Звіту "Інші операційні доходи" за перевіряємий період на загальну суму 7512799,00 грн., що призвело до заниження рядку 01 Декларацій "Дохід від будь - якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку" на суму 7512799,00 грн.

Відповідно до акту від 10.01.2017 № 5/26-15-14-02-01-14/38926079 перевіркою встановлено, що позивачем в перевіряємому періоді отримано безповоротню фінансову допомогу на загальну суму 2399579,00 грн., втому числі від наступних підприємств:

- ПрАТ СК "Залізничні шляхи" у розмірі 1629875,00 грн. за договорами безповоротньої фінансової допомоги від 03.08.2015 № 1, від 22.09.2015 №2, від 26.10.2015 №3, від 18.11.2015 № 4, від 15.12.2015 №5, від 21.01.2016 № 6, від 20.04.2016 №8, від 24.05.2016 № 9;

- ПАТ "Кіровоградолія" у розмірі 267900,00 грн. за договором безповоротної фінансової допомоги від 20.07.2015 № 1,

- ТОВ "Кононівський елеватор" у розмірі 216000,00 грн. за договором безповоротної фінансової допомоги від 19.09.2016 № 1.

- ТОВ "Полтававтотранссервіс" у розмірі 205304,00 грн. за договором безповоротної фінансової допомоги від 22.03.2016 б/н;

- ТОВ "Приколотнянський ОЕЗ" у розмірі 80500,00 грн. за договором безповоротної фінансової допомоги від 22.08.2016 № 1.

Позивач в позовній заяві зазначає про те, що між ним та ПрАТ СК "Залізничні шляхи", ТОВ "Кононівський елеватор", ПАТ "Кіровоградолія", ТОВ "Полтававтотранссервіс" та ТОВ "Приколотнянський ОЕЗ" були укладені договори про надання поворотніх фінансових допомог за якими і було отримано грошові кошти у той, час як до перевірки було помилково надано договори безповоротної фінансової допомоги.

Пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Позивачем ні разом з запереченнями на акт від 10.01.2017 № 5/26-15-14-02-01-14/38926079, ні суду договорів про надання поворотної фінансової допомоги укладених з ПрАТ СК "Залізничні шляхи", ТОВ "Кононівський елеватор", ПАТ "Кіровоградолія", ТОВ "Полтававтотранссервіс" та ТОВ "Приколотнянський ОЕЗ" надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

Факт отримання від ПрАТ СК "Залізничні шляхи", ТОВ "Кононівський елеватор", ПАТ "Кіровоградолія", ТОВ "Полтававтотранссервіс" та ТОВ "Приколотнянський ОЕЗ" грошових коштів на загальну суму 23995579,00 грн. позивачем не заперечується.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що позивачем не заперечується факт надання під час перевірки договорів безповоротної фінансової допомоги, а також те, що ні разом з запереченнями на акт від 10.01.2017 № 5/26-15-14-02-01-14/38926079, ні суду договорів про надання поворотніх фінансових допомог укладених з ПрАТ СК "Залізничні шляхи", ТОВ "Кононівський елеватор", ПАТ "Кіровоградолія", ТОВ "Полтававтотранссервіс" та ТОВ "Приколотнянський ОЕЗ" позивачем надано не було, у той час, як отримання грошових коштів на загальну суму 2399579,00 грн. не заперечується, суд дійшов висновку про те, що вказані кошти мали бути задекларовані позивачем у складі отриманого ним доходу.

Відповідно до підпункту 191.1.1 пункту 191.1 статті 191 Податкового кодексу України у разі ввезення на митну територію України у міжнародних поштових та експрес-відправленнях, у несупроводжуваному багажі товарів базою оподаткування є їх фактурна вартість, визначена відповідно до статей 234 та 374 Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті.

Статтею 193 Податкового кодексу України встановлено, що ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: 20 відсотків; 0 відсотків; 7 відсотків по операціях з: постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до статті 194 Податкового кодексу України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об'єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною. Податок становить 20 відсотків, 7 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.

Відповідно до пункту 1 Переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2014 № 216 "медичний виріб" - у значенні, наведеному у підпункті 9 пункту 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. N 753 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 82, ст. 3046).

Згідно з пунктом 2 вказаного Переліку визначення терміна "медичний виріб", наведені в інших нормативно-правових актах і нормативних документах, не можуть застосовуватися для віднесення виробу до цього переліку.

Підпунктом 9 пункту 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753 встановлено, що медичний виріб - будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, що застосовуються як окремо, так і в поєднанні між собою (включаючи програмне забезпечення, передбачене виробником для застосування спеціально для діагностичних та/або терапевтичних цілей та необхідне для належного функціонування медичного виробу), призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримування анатомії чи фізіологічного процесу, контролю процесу запліднення та основна передбачувана дія яких в організмі або на організм людини не досягається за допомогою фармакологічних, імунологічних або метаболічних засобів, але функціонуванню яких такі засоби можуть сприяти.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753 встановлено, що ця постанова набирає чинності через шість місяців з дня опублікування, крім пунктів 1, 3 - 6, 8, 9 та 11 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого цією постановою, які набирають чинності з 1 липня 2014 року.

Позивачем на підтвердження факту того, що до реалізованих ним в липні, серпні та вересні 2014 року дитячих підгузків, підгузків для дорослих та товарів гігієни було правомірно застосовано ставку ПДВ 7%, як до медичних виробів надано суду копії свідоцтв про державну реєстрацію виданих в період з 24.02.2006 по 29.05.2014.

Таким чином, надані позивачем суду свідоцтва про державну реєстрацію видані до видання постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.2014 № 216 та набрання чинності пунктом 9 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753, при цьому факт того, що визначення поняття «медичний виріб» на час отримання позивачем свідоцтв про державну реєстрацію не є тотожним визначенню цього ж поняття у пункті 9 вказаного Технічному сторонами не заперечується.

З аналізу визначення поняття "медичний виріб" наведено в пункті 9 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753 вбачається, підгузки дитячі гігієнічні, прокладки жіночі та тампони жіночі гігієнічні не є медичними виробами у розумінні вказаного Технічного регламенту з огляду на що його дія на них не поширюється.

Отже у позивача були відсутні правові підстави для оподаткування імпортованих позивачем товарів «підгузки дитячі гігієнічні», «прокладки жіночі» та «тампони жіночі гігієнічні» за ставкою ПДВ 7 %.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 №К/800/25569/15.

З огляду на викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛМАС" (01042, м. Київ, вул. Філатова, 10-а, офіс 3/23, ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.02.2017 № та № .

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов