Справа № 510/2258/16-а
Суддя: Дудник В. І.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 510/2258/16-а
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2018 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Дудник В.І.,

за участю секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені адміністративну справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця та зобов'язання виконати певні дії, -

В С Т А Н О В И В

Представник відповідача - Ізмаїльського об'єднаного управління ПФУ в Одеській області первинні позовні вимоги не визнав, надав свої заперечення, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Після уточнення позовних вимог позивачем, яке по суті виключило спір по деяких доводах у запереченнях представника відповідача, знайшовши своє узгодження (а це питання щодо віку, по досягненні якого у позивача виникло право на пенсію, та питання щодо відсоткового розміру призначення пенсії) представник відповідача продовжив наполягати на відмові у позовних вимогах позивачу, зазначивши, що з 25.09.1992 р. ОСОБА_1 перебуває на обліку ПФУ та отримував пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Із заявою про проведення розрахунку пенсії позивач звернувся до відповідача 24.11.2015р. Згідно законодавства України позивач набув право на призначення пенсії державного службовця у 61 рік та 6 місяців в розмірі 60% суми заробітної плати. При подачі документів позивачем для проведення розрахунку пенсії на загальних підставах, відповідачу була надана довідка із певними невідповідностями, які є недопустимими, коли мова йде про призначення державних пенсійних платежів особі. Крім того, відповідач зауважує і те, що у трудовій книжці позивача відсутній запис, який би свідчив про перебування його на державній службі із присвоєнням рангу державного службовця в межах відповідної категорії займаної посади, а присвоєння спеціальних звань під час перебування на посадах в органах митної служби не можуть бути доказами перебування на державній службі. Зважаючи на те, що посадовим особам органів доходів і зборів згідно із ст. 573 Митного кодексу України присвоюються спеціальні звання, ці посади не належать до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723, для призначення пенсії за нормами Закону №889 підстав немає. Представник відповідача також вважає, що оскільки позивач із заявою про призначення чи переведення на пенсію державного службовця у 2015р. взагалі не звертався, то визнавати дії управління щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця є недоцільним, так як відмови, як такої, і не було.

Позивач, його представник на задоволенні своїх вимог наполягали, під час розгляду справи надали уточнення своїх позовних вимог.

В ході розгляду справи судом були досліджені: копія паспорту позивача - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; копія пенсійного посвідчення позивача; копія листа-відповіді УПФУ в Ренійському районі; копія довідки з місця роботи позивача щодо займаної посади від 10.11.2015р.; копія архівної довідки на ім'я ОСОБА_1 від 19.11.2015р.; копія трудової книжки позивача; довідка пенсійного органу - розрахунок стажу позивача; копія листа-звернення позивача від 19.12.2016р.; копія заяви позивача від 24.11.2015р.; копія листа-звернення позивача до Департаменту пенсійного забезпечення ПФУ від 14.12.2017р.; копія атестату про зняття з обліку; копія рішення про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 22.12.2017р.; копія листа-відмови ГУПФУ в Одеській області від 16.11.2017р. з копією рішення №138 від 14.09.2017р.; копія відповіді УПФУ у Ренійському районі Одеської області від 25.01.2017р.; копія пенсійної справи ОСОБА_1; копія заяви про начислення пенсії державного службовця (рукописна); копія заяви про призначення/перерахунок пенсії із розпискою-повідомленням.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області із вищезазначеними уточненими вимогами, зазначивши, що з 23.09.1992р. він працював у митних органах України на посадах інспектора, головного інспектора, старшого інспектора, головного інспектора. Позивач є пенсіонером-військовослужбовцем. 17.02.2017р. позивач набув пенсійного віку (61 вік 6 місяців) і вважаючи, що він має право на призначення пенсії державного службовця, він звернувся до відповідача із заявою про розрахунок пенсії. При обчисленні розміру пенсії позивачу відповідач зробив розрахунок розміру на загальних підставах, відповідно до норм ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому у призначенні пенсії державного службовця позивачу було відмовлено. 11.09.2017р. позивач звернувся до органу ПФУ із аналогічною заявою, однак йому було повторно відмовлено рішенням ПФУ від 14.09.2017р. № 138. Із прийнятим рішенням відповідача позивач не згоден, вважає дії посадових осіб ПФУ неправомірними, такими, що порушують його права і свободи, у зв'язку із чим звернувся до суду.

Заслухавши пояснення позивача і його представника, заперечення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993р.№ 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менше як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Частиною 2 ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХІІ передбачено право на призначення пенсії державного службовця до досягнення віку, встановленого першим реченням частини першої цієї статті, згідно якої право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: у т.ч. 61 рік 6 місяців - які народилися з 01 січня 1955р. по 31.12.1954р.

Таким чином, згідно вищевказаних положень законодавства, позивач набув право на призначення пенсії державного службовця у 61 рік та 6 місяців, як він і вказав, а точніше - 17.02.2017р. Даний довід сторонами у справі не оспорювався.

Згідно із постановою КМУ від 14.09.2016р. № 622 «Про порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На час звернення позивача із заявою про розрахунок розміру пенсії державного службовця діяли положення ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993р., які передбачали, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, розміром пенсії є 60% суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і з даним розміром сторони під час розгляду справи в суді погодилися.

Що стосується правових підстав, суб'єктності, категорії трудової діяльності позивача для визначення йому саме пенсії державного службовця, із якою представник відповідача не погодився, то суд зазначає наступне.

Положеннями ст.1 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 р. державна служба в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Ст.2 вищевказаного Закону передбачено, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Посади, на яких працював позивач, були визначені структурою та штатним розписом Державної митної служби України, на нього відповідно до ЗУ «Про державну службу», Положенням «Про державну митну службу в Україні» (яке діяло на час роботи позивача), Митним Кодексом України були покладені певні службові повноваження, які він сумлінно виконував, одержував заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до Положення «Про державну митну службу в Україні» від 08.02.1997 р. №126/97 ( яке діяло на час роботи позивача) Державна митна служба України є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує проведення в життя державної митної політики, організовує функціонування митної системи, здійснює керівництво дорученою йому сферою управління, несе відповідальність за її стан і розвиток. Держмитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через регіональні митниці, митниці, спеціалізовані митні управління та організації. Держмитслужба у процесі виконання покладених на неї завдань взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади, органами АРК, органами місцевого самоврядування, а також з відповідними органами інших держав. Видатки на утримання органів державної митної служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Відповідно до п. 2 цього ж Положення «Про державну митну службу в Україні» держмитслужба у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України, КМУ, а також цим положенням. Посадові особи органів державної митної служби зобов'язані дотримуватися Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної митної служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права. За невиконання або неналежне виконання посадовими особами державної митної служби своїх обов'язків вони притягаються до дисциплінарної, адміністративної, кримінальної та матеріальної відповідальності згідно із чинним законодавством.

За час роботи позивача в Ренійській митниці, Придунайській митниці Державної митної служби України, Південній митниці ним добросовісно виконувалися обов'язки посадової особи, випадків притягнення до будь-якої відповідальності не було, а навпаки - згідно трудової книжки є відмітки про нагороди та подяки.

Ст. 430 Митного Кодексу України передбачає, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу». Порядок і умови прийняття на службу до митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій визначається законодавством України. Посадові особи митної служби України проходять атестацію. Порядок проведення атестації визначається КМУ. Спеціальні звання присвоюються посадовим особам митної служби України відповідно до займаних посад і стажу роботи.

Згідно ст. 413 Митного Кодексу України, особи які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установ та організаціях, приймають Присягу державного службовця.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну службу» позивач у червні 1995 р. прийняв присягу державного службовця, про що свідчить запис в трудовій книжці. Позивач щорічно до 15 квітня за попередній звітний рік, відповідно займаної посади, подавав до ДПІ в Ренійському районі відомості про доходи та зобов'язання фінансового характеру щодо себе і членів своєї сім'ї (декларацію), як державний службовець, сплачував збір на обов'язкове державне пенсійне страхування за ставкою, встановленою для платників збору, які мають статус державного службовця.

Згідно п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 03.05.1994 р. № 283, до стажу державної служби зараховується стаж на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, суддів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби.

Посадовим особам митної служби України відповідно до займаних посад та стажу роботи присвоюються спеціальні звання (ст. 410 Митного Кодексу України). Присвоєння спеціальних звань позивачу підтверджується записами у його трудовій книжці.

Таким чином, за весь час роботи в митній службі до позивача пред'являлися вимоги, як до державного службовця відповідно до норм ЗУ «Про державну службу», і згідно п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 03.05.1994 р. № 283, час роботи в органах державної митної служби позивачу повинен бути зарахований до стажу державної служби.

Що стосується часу, з якого повинна бути призначена пенсія державного службовця, то такою є дата -11.09.2017р., тобто дата, коли позивач, маючи достатній пенсійний вік (61 рік 6 місяців) звернувся до пенсійного органу із відповідною заявою (копія такої заяви позивача є в матеріалах справи).

Виходячи з положень ст.ст. 22, 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина (в даному випадку - на пенсійне забезпечення для осіб окремої категорії) не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод людини і громадянина.

Згідно ст.71 КАС України «ч.1 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги..; ч.6 -якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів». Суд вважає, що позивач у судовому засіданні довів правомірність, обґрунтованість, законність своїх заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 9, 20, 90, 159, 241-246 КАС України, ст. ст. 22, 64 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 15, 17, 25, 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р., Положенням, затвердженим Указом Президента «Про державну податкову службу в Україні» від 08.02.1997 р. (в редакції, що діяла на момент праці позивача у державному органі), ст.ст. 413, 430 Митного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця.

Зобов'язати Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного Фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до норм ст. 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 % суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від дня звернення до органу ПФУ, тобто з 11.09.2017 року.

Судові витрати у справі віднести за рахунок Державного бюджету України.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.І. Дудник