Справа № 813/5032/17
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року Справа № 813/5032/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

26.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання незаконними дій Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова щодо недоплати щомісячного підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобов'язання вчинити певні дії, просив визнати протиправною бездіяльність Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова з невиплати ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року; зобов'язати Личаківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовано невиплатою позивачу належної йому доплати до пенсії Личаківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Львова, в якому позивач перебуває на обліку (Відділ обслуговування громадян у Шевченківському районі Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова), що утворилося відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 21.12.2016 року. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції, чинній на момент прийняття вказаного Закону) було встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII від 28.12.2014 року, положення ч. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в новій редакції, а саме було встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Враховуючи норми ст.22 Конституції України, згідно з якою при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, що стосується виконання судових рішень, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

22.01.2018 року на адресу Львівського окружного адміністративного суду від Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач у справі зазначив, що з 01.01.2012 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», розмір виплати надбавки «дітям війни» встановлено в розмірі 7 відсотків від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до законів України про Державний бюджет на 2011-2017 роки, норми і положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2011-2017 роки. Таким чином, відповідач вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Відповідно до ухвали від 28.12.2017 року у зв'язку з тим, що вказана справа відноситься до справ, визначених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України ) (зокрема п. 2: справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг), таку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Закон України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями) встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що дитина війни - це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції до 1 січня 2015 року) - дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість неї, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 34 Розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набув чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а саме: у частині першій статті 6 цього Закону слова «у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни» замінено словами «у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Таким чином, з 1 січня 2015 року дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У висновках п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,8 грн.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» від 28 грудня 2011 року (в редакції від 24 квітня 2014 року), дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66,43 грн.

Редакція цієї статті є діючою на час звернення позивача з адміністративним позовом до Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова та неконституційною не визнавалась. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» також не було встановлено змін щодо застосування положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Тобто, якщо положеннями попередньої редакції ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визначались одні правила та розмір, що підлягав застосуванню при підвищенні доплати - виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, то згодом, безпосередньо станом за спірний період, встановлений зовсім інший порядок та розмір, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, позивач має статус дитини війни, що не є спірним питанням між сторонами.

З наявного в матеріалах справи відзиву на адміністративний позов Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова слідує, що підвищення до пенсії позивача проводиться у розмірі 66,43 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» від 28 грудня 2011 року (в редакції від 24 квітня 2014 року) та виплачується разом з основним розміром пенсії.

Провівши системний аналіз норм права, суд вважає, що відповідач, здійснюючи нарахування та виплати у визначеному Кабінетом Міністрів Україні розмірі, діяв з урахуванням вимог законодавства, та він не міг застосовувати не існуючої норми. Питання щодо розміру доплат є питанням та прерогативою самої держави, як і її відповідальності. Законодавцем визначено, що саме Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями визначати порядок та розмір виплат дітям війни. Відповідач не є особою, яка сама встановлює та визначає правове регулювання цих питань, пенсійний орган є суб'єктом владних повноважень, який є виконавцем в межах цих відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи зі змісту фактичних обставин справи та норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач при виплаті позивачу підвищення до пенсії, як дитині війни, діяв на підставі, у межах повноважень та згідно з чинним законодавством України, а тому не порушив права та законні інтереси позивача. Відповідач не мав правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, чинній на час його прийняття, норми яких на теперішній час існують та діють в іншій редакції закону, та у інший спосіб регулюють спірні правовідносини.

З врахуванням викладеного, позовні вимоги є необґрунтованими, а позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки відповідачем не понесено судових витрат, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Качур Р.П.