Справа № 2а-0770/655/12
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018 Київ К/9901/3187/18 2а-0770/655/12

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року (суддя Плеханова З.Б) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року (судді: Гінда О.М. (головуючий), Качмар В.Я., Ніколін В.В.) у справі № 2а-0770/655/12 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Виноградівському районі про скасування рішення про застосування санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, Підприємець) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 02.11.2009 № /0, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 1 302 500,00 грн за порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення з огляду на те, що нормами чинного законодавства України не встановлено обов'язку фізичної особи - підприємця, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, здійснювати облік товарних запасів за місцем їх реалізації, та не визначено порядок та форму такого обліку.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року, позов задоволено, оскаржуване рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 02.11.2009 № /0 скасовано.

Рішення судів обґрунтовано тим, що на фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" не може бути покладено обов'язок ведення обліку товарних запасів. Форма Книги обліку доходів та витрат, встановлена додатком № 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12, не передбачає ведення обліку товарних запасів, а тому відсутність записів про придбання товарів (оприбуткування продукції) у зазначеній Книзі не можна вважати порушенням п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

В доводах касаційної скарги відповідач цитує норми матеріального права та посилається на невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам справи, зокрема судами не враховано, що згідно свідоцтва платника єдиного податку, видом діяльності позивача є роздрібна торгівля меблями, проте під час перевірки у Підприємця виявлено побутову техніку, на яку були відсутні документи про її оприбуткування, а отже контролюючий орган дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог законодавства щодо оприбуткування товару.

Підприємець відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надав.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до п.2 частини першої ст. 345 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Судами встановлено, що фактичною підставою для нарахування Підприємцю штрафних (фінансових) санкцій, відповідно до оскаржуваного рішення від 02.11.2009 № /0, слугували висновки фахівців контролюючого органу, викладені у акті перевірки господарської одиниці (магазину) позивача від 20.10.2009 №0175/07/05/23/НОМЕР_1, про порушення Підприємцем вимог п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", що полягало у не забезпеченні обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання на суму 651 250,00 грн.

Так, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно ст. 6 названого Закону облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Отже, аналіз наведених вище норм вказує на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, проте чітко не визначає самого порядку ведення такого обліку. Виключення становить лише для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва".

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" визначено особливий режим оподаткування суб'єктів малого підприємництва на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до абз. 8 ст. 4 вказаного Указу форма Книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюється Державною податковою адміністрацією України.

Водночас форма книги обліку доходів і витрат згідно із додатком № 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12, передбачає обов'язкове заповнення лише граф «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий доход», а отже не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Отже, на суб'єкта господарювання, який перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку не поширюється обов'язок ведення обліку товарних запасів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Підприємець у 2009 році здійснював діяльність за спрощеною системою оподаткування, що підтверджено Свідоцтвом по сплату єдиного податку (а.с. 8, 59).

Отже, враховуючи вищезазначені норми права та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що законодавством не передбачено обов'язку ведення фізичними особами - підприємцями на спрощеній системі обліку товарних запасів за місцем реалізації та зберігання, а відповідно на них не може бути покладено і відповідальність за його невиконання.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постановах від 11.06.2013 № 21-147а13 та від 03.12.2013 № 21-412а13.

Крім того, доводи контролюючого органу, що видом діяльності позивача за яким він перебуває на спрощеній системі оподаткування є роздрібна торгівля меблями та здавання в оренду власного нерухомого майна, проте під час перевірки було виявлено не оприбуткування побутової техніки, яка не входить до виду діяльності на спрощеній системі, судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взято до уваги, оскільки суб'єкт господарювання на спрощеній системі оподаткування не зобов'язаний при отриманні відповідного свідоцтва вказувати вичерпний перелік видів своєї діяльності, а режим оподаткування єдиним податком поширюється на всі види діяльності суб'єкта господарювання на спрощеній системі оподаткування, за винятком тих, які не можуть здійснюватись з використанням спрощеної системи оподаткування в силу прямої законодавчої заборони. Торгівля побутовою технікою не є видом діяльності, який не може здійснюватись суб'єктом господарювання на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. (частина перша ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, враховуючи статті 3, 6 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2014 року у справі № 2а-0770/655/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова