Справа № 675/2637/16-а
Суддя: Король О. В.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/2637/16-а
Провадження № 2-а/675/1/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2018 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Сопронюк С.Л., учасників, які беруть участь в справі:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав Хмельницької області в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанови, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанови, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

З урахуванням поданої суду заяви про зміну позовних вимог від 27.06.2017 року (вх.№5226/17 від 04.07.2017 року) позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника Замкової виправної колонії (№58) від 05.12.2016 року про застосування заходу стягнення у виді поміщення в ДІЗО, строком на 15 діб без виводу на роботу; визнати утримання в жорстоких нелюдських умовах прирівнених до тортур та катувань; стягнути моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень.

Позовні вимоги обгрунтовуються наступними обставинами.

Так, позивач вказує, що постановою начальника Замкової виправної колонії (№58) від 05.12.2016 року відносно нього застосовано стягнення у виді поміщення в ДІЗО строком на 15діб без виводу на роботу. Зазначає, що відповідно до змісту мотивувальної частини постанови він нібито 30.11.2016 року о 14 год. під час бесіди з представником управління ОСОБА_4 поводив себе грубо та нетактовно, висловлювався в його адресу словами, що принижують людську гідність.

На думку позивача оскаржувана постанова протиправна, а обставини інкримінованого порушення режиму відбування покарання, що зазначені в мотивувальній частині такої постанови є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Позивач вважає, що ним не вчинялось тих дій, що поставлені в провину, а відтак в його діях відсутній склад дисциплінарного проступку.

Звертає увагу, що в ході бесіди з вказаним в постанові представником управління вказав йому на численні та грубі порушення норм національного законодавства з боку представників адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», оскільки вважав, що представники управління зобовязані реагувати на порушення діючого законодавства з боку їх підлеглих. При цьому, позивач вказує на невмотивованість оскаржуваного рішення та понесення моральної шкоди.

У судових засіданнях позивач та його представник підтримали у повному обсязі позовні вимоги на підставах заявлених у поданій суду позовній заяві, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 27.06.2017 року (вх.№5226/17 від 04.07.2017 року). На думку позивача та його представника дії та рішення адміністрації закладу виконання покарань є нічим іншим як дискримінаційними, порушене відповідачем у справі право ОСОБА_1 підлягає поновленню, шляхом задоволення позову повністю в остаточній заявленій редакції позовної заяви.

Представник відповідача Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо заявленого адміністративного позову заперечувавав у повному обсязі. Пояснив, що засуджені зобов'язані виконувати встановлені законодавством обов'язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Крім того вказав, що засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

Представник відповідача звертав увагу суду, що під час накладення стягнення було в повній мірі дотримано приписи ч. 8 ст. 134 КВК України.

На думку представника відповідача жодних порушень по відношенню засудженого допущено не було, а при прийнятті рішень уповноважені особи керувалися виключно вимогами кримінально-виконавчого законодавства з врахуванням рапортів посадових осіб колонії, характеристики засудженого, наявності у нього дисциплінарних стягнень, його поведінки та інших відомостей, які мають значення при накладенні дисциплінарного стягнення.

Крім того звертав увагу, що обставини, на які покликається засуджений спростовуються доказами добутими в ході судового розгляду.

Невиконання засудженими своїх обов'язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Представник відповідача акцентував увагу й на тому, що засуджений ОСОБА_5 порушення встановленого режиму утримання допускає систематично, на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує, жодних підстав вважати, що накладене стягнення є протиправним та таким, що порушує право позивача немає.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Ухвалюючи судове рішення по суті заявлених вимог враховано наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», ознайомлений з вимогами КВК України, КПК України, КК України та нормативно-правових актів, що регламетують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі, що стверджується розпискою від 11.06.2016 року, від підпису якої відмовився.

У ході розгляду справи зясовано, що 05.12.2016 року засуджений ОСОБА_1 був поміщений в ДІЗО Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" строком на 15 діб без виводу на роботу. Підставою застосування відносно позивача вказаного дисциплінарного стягнення слугувала постанова начальника Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" від 05.12.2016 року про поміщення засудженого ОСОБА_1 в ДІЗО строком на 15 діб без виводу на роботу.

Як встановлено судом, згідно вказаної вище постанови, 30.11.2016 року о 14 год. 00 хв. засуджений ОСОБА_1 під час бесіди з представником управління полковником внутрішньої служби ОСОБА_4 поводив себе грубо та нетактовно, висловлювався на його адресу словами, що принижують людську гідність.

На думку суду оскаржуване позивачем рішення відповідача прийнято в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством з урахуванням фактичних обставин, що передували накладенню дисциплінарного стягнення.

Так, згідно рапорта вх. № 555 від 30.11.2016 року молодшого інспектора ВНБ Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_6, 30.11.2016 року засуджений ОСОБА_1 допустив порушення розділу ІІІ п. 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме о 14 год. 00 хв. засуджений ОСОБА_1 під час бесіди з представником управління полковником внутрішньої служби ОСОБА_4 поводив себе грубо та нетактовно, висловлювався на його адресу словами, що принижують людську гідність.

Вказані обставини ОСОБА_6, ствердив і в ході судового розгляду. Суперечностей між відомостями відображеними у зазначеному вище рапорті та наданими ним свідченнями в якості свідка у судовому засіданні судом не встановлено.

Як вбачається з рапорта від 30.11.2016 року начальника відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_7, засуджений ОСОБА_1, який 30.11.2016 року о 14:00 год. допустив порушення режиму відбування покарання, в ході бесіди виховного характеру свою вину не визнав, на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує, не надав письмове пояснення. ОСОБА_7 клопотав перед начальником колонії про притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого правами начальника колонії.

Факт проведення бесіди виховного характеру з ОСОБА_1 стверджено актом від 30.11.2016 року, від підпису якого засуджений ОСОБА_1 відмовився.

Також проведено бесіду виховною характеру з ОСОБА_5 заступником начальника колонії майором внутрішньої служби ОСОБА_8, який вказав, що на заходи виховного характеру засуджений не реагує, тому заслуговував на притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Суд враховує, що згідно з довідкою про заохочення та стягнення від 30.11.2016 року у засудженого ОСОБА_1 заохочення відсутні, притягувався 55 разів до дисциплінарної відповідальності, 11 стягнень були не погашеними.

Згідно до медичного висновку на момент огляду 05.12.2016 року засуджений ОСОБА_1 за станом здоровя може утримуватися в ДІЗО.

На думку суду, покликання позивача про відсутність в його діях складу дисциплінарного проступку не заслуговують на увагу, і в силу того, що ОСОБА_4, з яким відбувалася бесіда у засудженого ОСОБА_1 30.11.2016 року, у якості свідка засвідчив ту обставину, що останній дійсно на його адресу висловлювався грубо та нетактовно словами нецензурної лексики, що принижували його людську гідність.

Судом враховано також наступне.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

Слід зазначити, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов'язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч. 1 ст. 102 КВК України).

Частина 2 ст. 9 КВК України передбачає, що невиконання засудженими своїх обов'язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Суд бере до уваги і те, згідно ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обовязків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення:

попередження;

догана;

сувора догана;

грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати;

скасування поліпшених умов тримання;

поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб;

поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб;

переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Згідно пункту 5 розділу XXV Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обовязки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобовязаний провести їх огляд. У разі неможливості тримання засудженого у ДІЗО, карцері, ПКТ (ОК) за станом здоровя начальник медичної частини (черговий лікар) робить відмітку про переведення його до медичної частини установи виконання покарань на зворотному боці постанови.

Особи, поміщені до ДІЗО, карцерів та ПКТ (ОК), зі складу відділень соціально-психологічної служби не виключаються. Начальники відділень, вихователі проводять з ними виховну роботу і в період відбування стягнення.

При цьому, як визначає ч. 1 ст. 135 КВК України правом застосовувати заходи заохочення і стягнення, передбачені статтями 130 і 132 цього Кодексу, користуються начальник колонії або особа, яка виконує його обов'язки, а також його прямі начальники. Заходи заохочення і стягнення можуть застосовувати також заступник начальника колонії, начальник відділення соціально-психологічної служби колонії в межах, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.

У ході розгляду судом справи не встановлено порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, постанова про поміщення його в ДІЗО від 05.12.2016 року прийнята у спосіб та в межах повноважень відповідача з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі рапортів уповноважених працівників закладу виконання покарання, наявних у засудженого заохочень та стягнень, стану його здоровя.

З огляду на встановленні обставини, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови начальника Замкової виправної колонії (№58) від 05.12.2016 року про застосування заходу стягнення у виді поміщення в ДІЗО строком 15 діб без виводу на роботу, підстави для задоволення решти позовних вимог також відсутні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні адміністративного позову повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 26.01.2018 року.

Суддя: О.В. Король