Справа № 2а/2570/511/12
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018 Київ К/9901/463/18 2а/2570/511/12
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року (суддя Тихоненко О.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року (судді: Борисюк Л.П., Петрик І.Й., Гусак О.О.) у справі № 2а/2570/511/12 за позовом Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибалка» про стягнення податкового боргу,

у с т а н о в и в :

У лютому 2012 року Чернігівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулась до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибалка» (далі - Товариство, платник податків, відповідач у справі) про стягнення податкового боргу з плати за землю за три земельні ділянки у розмірі 7 176,79 грн., який виник у зв'язку з несплатою відповідачем узгодженого податкового зобов'язання, самостійно визначеного в податкових деклараціях з плати за землю від 28.01.2011 р. №№ 578, 580, 582. Сума податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями станом на 07.12.2010 року визначена першою податковою вимогою від 07.12.2010 р. № 1/265. Податковий орган просить винести рішення про стягнення коштів Товариства у рахунок погашення боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 14 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року, відмовив у задоволені позову та встановив, що податковий орган передчасно визначив суму податкового боргу за 2011 рік, оскільки не вчинив дії, що передують стягненню такого боргу, як того вимагає п.п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України).

Судами встановлено, що станом на 12.01.2012 р. відповідач має податкову заборгованість з орендної плати за землю у розмірі 7 176,79 грн.

В матеріалах справи наявна перша податкова вимога форми «Ю1» від 07.12.2010 р. №1/265, яка свідчить про наявність у платника податків податкового боргу за погодженими податковими зобов'язаннями станом на 07.12.2010 р. у сумі 1720,61 грн. Заявлена до стягнення сума податкового боргу також складається з самостійно задекларованих платником податків сум з плати за землю у деклараціях за 2011 рік № 580, № 578, № 582 за три земельні ділянки.

Відмовляючи у задоволені позову суди виходили з того, що вказана вище податкова вимога не може розглядатися як належний доказ вжиття податковим органом заходів щодо стягнення з відповідача податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством. Крім того, позивачем не надіслано податкову вимогу з боргів, які виникли у 2011 році.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати їх та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Доводами касаційної скарги відповідач визначає, що судами не досліджено, що податковий борг виник у відповідача ще у 2010 році, станом на дату подання відповідного позову (12.01.2012 р.) податковий борг сплачувався частинами, але повного його погашення не відбувалось. Таким чином, вчинені дії податковим органом до 01.01.2011 р. щодо надіслання першої податкової вимоги, виключають можливість після зазначеної дати звертатись повторно з другою вимогою про стягнення податкового боргу, а надано право лише звернення до суду з відповідним позовом.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Із запровадженням положень Податкового кодексу України 01.01.2011року пунктом 59.5 статті 59 цього Кодексу передбачено, що податкова вимога додатково не направляється та не вручається у випадку несплати податкового боргу визначеного податковою вимогою, складеною та направленою платнику податків відповідно до підпункту 6.4.1 п. 6. 4 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року №2181. Відтак, доводи податкового органу щодо безпідставності висновків судів за якими необхідно скерування нової податкової вимоги є обґрунтованими, разом з тим, помилковість висновків судів у цій частині не впливає на правильність вирішення спору по суті.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність безперервності існування податкового боргу з моменту формування та направлення першої податкової вимоги до моменту звернення до суду.

Звертаючись до суду, позивач обрав способом судового захисту стягнення податкового боргу за рахунок готівки, що належить платнику податків, при цьому не врахував та не зазначив у позові про встановлену Податковим кодексом України черговість джерел погашення, зазначену статтею 95 цього Кодексу. Стосовно готівки платника податків, то можливість її стягнення за правилами п. 95.4 цієї статті існує після стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків. Зазначена черговість, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, позивачем не дотримана.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Васильєва

В.П.Юрченко