Справа № 820/1379/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/1379/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Шеванова В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017, суддя Мар'єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 21.09.17 по справі № 820/1379/17

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства

про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Харківській області звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд надати дозвіл Головному управлінню ДФС у Харківській області на погашення суми податкового боргу перед бюджетом у розмірі 179487,80 гривень за рахунок майна Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства (код 24673063), податкова адреса платника: вул. Чумацька, будинок 11, м. Ізюм, Харківська область,64303, що перебуває у податковій заставі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017р. у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Харківській області відмовлено.

Справа розглянута в загальному порядку, а не відповідно до вимог ст. 183-3 КАС України (в редакції , яка діяла на момент прийняття судом першої інстанції постанови).

Головне управління ДФС у Харківській області незгодне з вказаним рішенням, подало апеляційну скаргу , звертає увагу на те , що інкасові доручення, наявні в матеріалах справи, надані ГУ ДФС у Харківській області, вказують на те, що сума податкового боргу, підтверджена Судом на момент звернення з адміністративним позовом, не була погашена. До адміністративного позову позивачем надано підтвердження безперервності податкового боргу, від моменту винесення податкових вимог (облікові картки з 2011 року), а також інкасові доручення (розпорядження) по виконанню судових рішень. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017 р. , прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов Головного управління ДФС у Харківській області в повному обсязі

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство зареєстровано в якості юридичної особи (місцезнаходження: 64303, Харківська обл., м. Ізюм, вул. Чумацька, буд.11, код 24673063), що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, перебуває на податковому обліку у Ізюмській ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області.

Відповідачем подано до податкового органу розрахунки з рентної плати за спеціальне використання води та з рентної плати за користування надрами для видобування копалин, самостійно визначивши суми грошових зобов'язань в розмірі 23994,31 грн. та 155493,49 грн., відповідно (а.с.40-43). Вказані суми податкових зобов'язань в повному обсязі та у встановлені законодавством строки відповідачем сплачено не було.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №31496488 від 23.05.2011 (а.с.59) на майно відповідача зареєстровано податкову заставу згідно акту опису від 20.05.2011 року №1/24673063.

На час розгляду справи податковий борг відповідача з рентної плати за спеціальне використання води та з рентної плати за користування надрами для видобування копалин на підставі складає в загальному розмірі 179487,80 грн. та не є погашеним.

В підтвердження вжиття заходів щодо погашення відповідачем узгодженої суми вказаного податкового боргу позивачем до матеріалів справи надано першу податкову вимогу № 1/47 від 16.10.2001 та другу податкову вимогу № 2/107 від 21.11.2001, які були направлені позивачем відповідачу поштою та отримані останнім 25.10.2001 та 27.11.2001, відповідно, що підтверджується копіями повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.44-45).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того , що відповідачем до суду також не було надано докази щодо наявності (або відсутності) у відповідача безперервного податкового боргу та коштів на рахунку для погашення зазначеної суми податкового боргу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобовязання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобовязання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обовязком визнається обовязок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 87.2. статті 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пунктом 89.2. статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

Відповідно до пункту 95.1. статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пункту 95.3. статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством встановлений спеціальний порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетами і визначено ряд заходів, які повинен здійснити податковий орган на виконання власних повноважень, порядок та послідовність їх застосування.

Надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, можливе лише за умови неможливості його погашення за рахунок коштів платника податків на рахунках у банках та готівки.

Так, матеріали справи не містять доказів в підтвердження відсутності на банківських рахунках платника податків грошових коштів на погашення наявної суми податкового боргу.

Довідка від 13.03.2017р. № 2215/10/20-14-17, яка додана до позовної заяви, свідчить про наявність 13 різних відкритих розрахункових рахунків відповідача у банківських та інших установах.

Всі інкасові доручення , які містяться в матеріалах справи та на які посилається апелянт , свідчать про повернення їх без виконання за відсутності коштів рахунку 8307, що свідчить про відсутність коштів лише на одному із тринадцяти рахунків відповідача та датовані 2015р.

Крім того, позивачем не надано до суду доказів наявності у позивача безперервного податкового боргу починаючи з листопада 2001 року, до матеріалів справи надані лише облікові картки з 2011р. , які не свідчать про наявність безперервного податкового боргу.

Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що відповідачем до суду не надано доказів щодо наявності (або відсутності) у відповідача безперервного податкового боргу та коштів на рахунку для погашення зазначеної суми податкового боргу.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017 по справі № 820/1379/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_2 ОСОБА_3
Повний текст постанови складено 30.01.2018.