Справа № 345/4105/17
Суддя: Кардаш О. І.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №345/4105/17
Провадження № 2-а/345/43/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючої-судді ОСОБА_1, розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 17.11.2017 року інспектором роти № 3 батальйону УПП у м. Івано-Франківськ ОСОБА_3 винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 211972 та накладено на позивача стягнення за ч.5 ст.122 КУпАП в розмірі 1700 грн. Згідно з постановою позивач 17.11.2017 року о 19.13 год. в м. Івано-Франківську по вул. Галицька, керуючи транспортним засобом здійснив стоянку на місці для інвалідів, позначений відповідним дорожнім знаком та табличкою до нього, чим порушив п. 8.4 е ПДР порушення вимог табличок до дорожніх знаків.

Позивач зазначає, що вищевказана постанова підлягає скасуванню. Оскільки стоянка це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин не повязаних з посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Позивач вказує, що 17.11.2017 року він дійсно керував транспортним засобом марки ОСОБА_4, д.з. АТ 4201 СЕ в м. Івано-Франківську по вул. Галицька. З ним в машині в якості пасажира знаходився ОСОБА_5, оскільки вони везли продукти в ресторан для організації весілля останнього. Так, як місць для паркування не було, то для того, щоб вигрузити товар в ресторан, позивач на 2-3 хвилини зупинив свій автомобіль, як виявилося пізніше на місці для паркування інвалідів. Вони швидко взяли пакети, занесли в ресторан і одразу ж повернулися до автомобіля. Коли вони повернулись, то до них підїхали працівники поліції, які сказали, що позивач порушив правила стоянки.

Позивач пояснював інспектору, що він зупинився для того, щоб вигрузити товар в ресторан, а іншого місця для паркування не було. Крім того, інспектор повідомив, що позивач здійснив стоянку транспортного засобу в зоні дії знаку «Стоянка для інвалідів». Позивач пояснив інспектору, що даного знаку не бачив, оскільки була вже темна пора доби та знак нанесено на дорожньому покритті, а саме на бруківці, і в дану пору його не було видно. Також, додатково пояснив, що ним не було вчинено стоянку, а лише вимушену зупинку, яка тривала не більше пяти хвилин.

Проте інспектор не брав до уваги пояснень позивача, клопотань про допит свідка, а одразу почав складати постанову про накладення адміністративного стягнення, не даючи можливості надати будь-які докази, скористатися правовою допомогою тощо, тобто позивач був позбавлений прав, які передбачені чинним законодавством та Кодексом України про адміністративні правопорушення. Жодних доказів винуватості інспектором в постанові не зазначено, як і не додано таких доказів до постанови. Тому позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАА №211972 від 17.11.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.5 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Позивач подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у письмовому запереченні, справу розглянути у їхній відсутності (а.с.10-15).

Дослідивши матеріали справи, суддею встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.122 КУпАП.

Згідно копії оскаржуваної постанови серії ЕАА №211972 від 17.11.2017 року в справі про адміністративне правопорушення, складеноїінспектором роти № 3 батальйону УПП у м.Івано-Франківськ ОСОБА_3, 17.11.2017 року о 19.13 год. в м. Івано-Франківську по вул.Галицька, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом здійснив стоянку на місці для інвалідів, позначений відповідним дорожнім знаком та табличкою до нього, чим порушив п. 8.4 е ПДР порушення вимог табличок до дорожніх знаків. У зв'язку з чим ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. (а.с.5).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

П. 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.8.4 е ПДР дорожні знак поділяються на групи: таблички до дорожніх знаків - уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до п. 8.5 ПДР дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Згідно до п. 8.5.1 ПДР горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Пунктом 34 п.п. 1.30 ПДР визначено, що ця горизонтальна розмітка позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КУпАП, зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено, що судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача не встановлена та не доведена відповідними доказами.

Так, з долученого відповідачем та оглянутого судом СD-диску вбачається, що на ньому містяться відеофайли, здійснені нагрудними відеокамерами патрульних поліції (відеореєстраторами).На відеозаписі зафіксована процедура розгляду інспектором поліції справи про адміністративне правопорушення, а саме оголошення позивачу про скоєння ним правопорушення, розяснення йому прав , складання і вручення позивачу постанови про адміністративне правопорушення. Проте з даного відеозапису факт вчинення позивачем правопорушення не можливо встановити. Так, вказаний відеоматеріал не містить даних про те, що транспортний засіб позивача був припаркований саме на місці для інвалідів, яке позначене відповідним дорожнім знаком та наявність відповідної таблички до нього.

Крім того, із відеозапису вбачається, що позивач заперечував проти скоєння правопорушення, не визнавав себе винним під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення та вказував, що була темна пора доби і знак нанесено на дорожньому покритті, а саме на бруківці, і в дану пору його просто не було видно. При вирішенні питання щодо вчинення правопорушення позивачем були присутні інші особи. Проте інспектором поліції жодного письмового пояснення у них відібрано не було.

Натомість після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції був зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення. Дійсно, за змістом ч.5 ст.258 КУпАП, він не був зобов'язаний складати протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення, такими доказами могли бути пояснення правопорушника, свідків, рапорти працівників поліції.

При цьому не є належним доказом усне твердження працівника поліції "я бачив", озвучене правопорушнику чи припущення. Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії. Таким матеріальним носієм міг бути протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються, рапорт, пояснення як самого порушника, так і інших осіб.

Загалом будь-яке виявлення правопорушення має завершуватися складанням матеріалів адміністративної справи. Виняток з цього правила може бути лише у випадках, якщо порушник не оспорює ні факту правопорушення, ні можливості накладення на нього певного виду адміністративного стягнення. Наведене випливає також з положень ст.ст.250, 268, 269, 271, 273 КУпАП.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.74 КАС України).

За встановлених судом обставин, відеозаписи подій, які були надані суду не є належним та допустимим доказом у справі.

Тобто, зі сторони відповідача не надано суду доказів, зокрема, не представлено копії відеофіксації, де зафіксовано саме факт вчинення даного правопорушення, на спростування доводів позивача щодо фактичних даних, на основі яких винесено оскаржувану постанову, а тому судом розцінюються обґрунтованими доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та беручи до уваги наведені вище норми, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.122, 250, 258, 268, 269, 271, 273, 283, 285 КУпАП, керуючись ст. ст.2, 72-74, 77, 194, 243-245, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАА №211972 від 17.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за ч.5 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.122 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом десяти з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ: