Справа № 303/3792/17
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11697/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на постанову Мукачівського міськрайоного суду Закарпатської області від 12 вересня 2017 року (суддя Камінський С.Е., м. Мукачево) у справі № 303/3792/17 за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.02.2016 року,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.02.2016 року, у виконавчому провадженні № ВП 49493327, оскільки рішення суду щодо надання інформації на запит фактично не виконано Лалівської сільською радою Мукачівського району Закарпатської області.

Постановою Мукачівського міськрайоного суду Закарпатської області від 12.09.2017 позов задоволено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі зясовано обставини, що мають істотне значення для справи, тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою в задоволені позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області є неналежним відповідачем у справі, оскільки Інструкція з організації примусового виконання рішень містить вичерпний перелік органів державної виконавчої служби, які можуть бути відповідачами у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Суд першої інстанції повинен був здійснити заміну неналежного відповідача на належного, або, у разі заперечень позивача, залучити належний орган як другого співвідповідача. Крім того, у звязку з переобранням голови Лалівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_3 та не можливістю змінити боржника у виконавчому провадженні, державним виконавцем правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце, у порядку передбаченому ч. 2 ст. 268 КАС України.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходився виконавчий лист № 2а/303/153/13, виданий 30.07.2014, щодо зобовязання голови Лалівської сільської ради ОСОБА_3 надати позивачу повну інформацію на запит від 10.01.2013. Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 22.02.2016 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену у виконавчому провадженні ВП № 49493327 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2а/303/153/13. Зазначена постанова винесена на підставі п.11 ч.1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV) чітко регламентовано послідовність дій державного виконавця, після вчинення яких державний виконавець вправі приймати постанову про закінчення виконавчого провадження, але таку послідовність державним виконавцем не дотримано. Тому, прийняте рішення не ґрунтується на вимогах закону.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 181 КАС України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Частиною 3 ст. 181 КАС (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) встановлено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно із п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Таким чином, структурні підрозділи органів державної виконавчої служби (відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підрозділи примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції в АРК, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі) не є самостійними органами державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як сторони в адміністративному процесі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, а тому у разі подання позовної заяви до підрозділу примусового виконання рішень необхідно за правилами статті 52 КАС України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) здійснювати заміну первинного відповідача на належного управління державної виконавчої служби або, у разі наявності заперечень позивача, залучати зазначений орган як другого відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 52 КАС України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Аналогічні норми визначені в ч. 1 ст. 48 чинного Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, а можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, дійшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, який є неналежним відповідачем у цьому спорі, задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови, якою в задоволені позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 250, 268, 287, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області задовольнити.

Постанову Мукачівського міськрайоного суду Закарпатської області від 12 вересня 2017 скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_5

Судді: О.Б. Заверуха

ОСОБА_6