Справа № 712/10148/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Троян Н.М.

Федотова І.В.

при секретарі: Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Прокуратури Черкаської області та Черкаської міської ради на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Інвестиційно-будівельна компанія «Будгарант» до Черкаської міської ради, за участю Черкаської місцевої прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Черкаської міської ради, міського голови Бондаренко А.В. та, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати: рішення Черкаської міської ради від № 2-2315 від 10 серпня 2017 року «Про скасування наказів про надання містобудівних умов та обмежень 145, 146, від 25 травня 2017 року та 149, 150, 151 від 26 травня 2017 року»; рішення Черкаської міської ради від № 2-2314 від 10 серпня 2017 року «Про розгляд електронної петиції від 12 липня 2017 року № Че/150-еп проти забудови берегової смуги/набережної річки Дніпро в м. Черкаси»; рішення Черкаської міської ради №2-2313 від 10 серпня 2017 року «Про направлення депутатського запиту депутата ОСОБА_5.».

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Прокуратура Черкаської області, подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалене рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті рішень Черкаська міська рада діяла в межах повноважень та у спосіб, що визначені вимогами Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та ч. 7, 8, ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також з апеляційною скаргою звернувся відповідач - Черкаська міська рада, в якій, вказуючи на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У поданому до суду апеляційної інстанції письмовому відзиві на апеляційну скаргу, Черкаська міська рада, як відповідач по справі, вважає обґрунтованою апеляційну скаргу Прокуратури Черкаської області.

В свою чергу позивач, надаючи письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача стверджує, що вимоги скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Черкаською міською радою прийнято рішення від 28 грудня 2005 року №8-962 «Про надання ПП «ІБК «Будгарант» земельної ділянки в оренду на перехресті вул. Козацької та вул. Героїв Дніпра».

На підставі вказаного рішення укладено договір оренди землі від 07 лютого 2006 року між Черкаською міською радою та ПП «ІБК «Будгарант», який 18 лютого 2006 року зареєстровано в Черкаській регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України за № 80. До договору оренди землі внесено зміни від 09 грудня 2016 року, відповідно до яких за основним цільовим призначенням земельні ділянки з кадастровими номерами :01:013:0015 та :01:013:0023 віднесено до земель житлової та громадської забудови. Земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0022 за основним цільовим призначенням віднесено до земель водного фонду.

Черкаською міською радою прийнято рішення від 31 січня 2006 року № 9-86 «Про надання ПП «ІБК «Будгарант» земельної ділянки в оренду в житловому районі «Перемога» між будинками по вул. Смілянській, 126 та вул. 30-річчя Перемоги, 8. На підставі вказаного рішення укладено договір оренди землі від 13 лютого 2006 року між Черкаською міською радою та ПП «ІБК «Будгарант», який 18 лютого 2006 року зареєстровано в Черкаській регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України за № 81.

Архітектурно-містобудівною радою Черкаської міської ради 15 квітня 2014 року розглянуто питання надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на перехресті вул. Козацької та вул. Г. Дніпра.

Виконавчим комітетом Черкаської міської ради прийнято рішення від 14 травня 2014 року № 500, яким затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на перехресті вул. Козацької та вул. Г. Дніпра.

Відповідно до п. 17 рішення архітектурно-містобудівної ради від 26 квітня 2017 року № 35 вирішено: у кварталах багатоквартирної житлової забудови (ПП «Шора», «Будгарант») передбачити градацію поверховості будинків, 12, 9, 7, 5 поверхів зі зниженням вбік водосховища). Пропозиції стосувались земельної ділянки, що знаходиться на розі вул. Козацької та Г. Дніпра.

ПП «Інвестиційно-будівельна компанія «Будгарант» розпочаті будівельні роботи на підставі зареєстрованих в Управлінні Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради Декларацій від 01 червня 2017 року №ЧК42, від 06 червня 2017 року №№ЧК2, ЧК50, ЧК50, ЧК35 (будівництво житлової забудови з паркінгом на розі вул. Козацької та Г. Дніпра в м. Черкаси).

Відповідно до зареєстрованих Декларацій про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності по вул. Смілянській, 126 та вул. 30-річчя Перемоги, 8 від 21 грудня 2016 року №ЧК94 та від 08 червня 2017 року № ЧК30, завершені будівельні роботи на орендованій приватним підприємством «Інвестиційно-будівельна компанія «Будгарант» земельній ділянці по вул. Смілянській, 126 та вул. 30-річчя Перемоги, 8 в м. Черкаси.

Наказами директора департаменту архітектури та містобудування від 25 травня 2017 року №№145, 146 та від 26 травня 2017 року № 149, 150, 151 ПП «Інвестиційно-будівельна компанія «Будгарант» надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на розі вул. Козацької та вул. Героїв Дніпра.

12 липня 2017 року на сайті міської ради зареєстровано електронну петицію № Че/150-еп проти забудови берегової смуги/ набережної річки Дніпро в м. Черкаси, ініційовану ОСОБА_6

Черкаською міською радою прийнято рішення від 10 серпня 2017 року: №2-2313 «Про направлення депутатського запиту депутата ОСОБА_5.»; №2-2314 «Про розгляд електронної петиції від 12 липня 2017 року № Че/150-еп проти забудови берегової смуги/ набережної річки Дніпро в м. Черкаси»; № 2-2315 «Про скасування наказів про надання містобудівних умов та обмежень 145, 146 від 25 травня 2017 року та 149, 150, 151 від 26 травня 2017 року».

Вважаючи зазначені рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які покладено в основу оскаржуваних рішень останнього.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до с. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 11, 12 Земельного кодексу України повноваження районних у містах рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

У відповідності до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Системний аналіз наведених положень законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Разом з цим, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України від 06 липня 2005 року компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Форми, найменування і порядок прийняття актів державними чи іншими органами залежать від місця даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та положенням (статутом) про такий орган.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно ч. 8 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника. Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду.

Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: 1) за заявою замовника; 2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам; 3) за рішенням суду.

У разі скасування в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду або за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні Черкаської міської ради від 10 серпня 2017 року № 2-2315 не наведено жодних підстав та обставин його прийняття.

Обставини, викладені в пояснювальній записці до проекту рішення «Про скасування наказів про надання містобудівних умов та обмежень 145, 146 від 25 травня 2017 року та 149, 150, 151 від 26 травня 2017 року» за підписом депутата Черкаської міської ради ОСОБА_7 не є підставами для скасування містобудівних умов та обмежень в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З тексту рішення від 10 серпня 2017 року № 2-2315 також вбачається, що при його прийнятті відповідач керувався вимогами ст. 25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Враховуючи наведені вище визначення, накази директора Департаменту архітектури та містобудування № 145, 146, 149, 150, 151 якими ПП «Інвестиційно-будівельна компанія Будгарант» надано містобудівні умови та обмеження є актом ненормативного характеру одноразового застосування, які породжують право позивача на забудову на орендованих земельних ділянках з урахуванням умов та обмежень, що зазначаються в цих наказах.

Земельні ділянки, на яких позивачем здійснюється будівництво передавалися в оренду за рішеннями Черкаської міської ради № 8-962 від 28 грудня 2005 року та за рішенням №9-86 від 31 січня 2006 року.

Державний орган не може визнавати, в даному випадку, нечинними або скасовувати рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Рішенням Конституційного суду у справі №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст.1 44 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого) дано офіційне тлумачення наведених положень стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни з будь-якого питання, що є компетенцією органу місцевого самоврядування.

В даному рішенні Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до зареєстрованих в Управлінні Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради 01 червня 2017 року та 06 червня 2017 року Декларацій про початок виконання будівельних робіт - будівництво житлової забудови з паркінгом розпочаті будівельні роботи на розі вул. Козацької та Г.Дніпра в м. Черкаси №ЧК42, №ЧК2, №ЧК50, №ЧК50, №ЧК35).

21 грудня 2016 року та 08 червня 2017 року в Управлінні Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до I-III категорії складності по вул. Смілянській, 126 та вул.30-річчя Перемоги,8 №ЧК 94, №ЧК 30.

Рішенням Черкаської міської ради №2-2322 від 10 серпня 2017 року «Про згоду щодо безоплатної передачі у власність територіальної громади міста Черкаси зовнішніх інженерних мереж до житлових будинків №126 по вул. Смілянській та №8 по вул.30-річчя Перемоги» прийнято у власність територіальної громади інженерні мережі до вказаних будинків.

Стосовно початку будівництва на розі вул. Козацької та Г.Дніпра в м. Черкаси, то матеріалами справи підтверджено, що в серпні 2017 року почалося укладання договорів з асоційованими членами кооперативу про сплату пайових внесків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що накази № 145, 146, 149, 150, 151 від 25, 26 травня 2017 року є ненормативними правовими актами одноразового застосування, не можуть бути скасовані, визнані нечинними або такими, що втратили чинність, оскільки вичерпали свою дію фактом їх використання/виконання.

Аналогічний принцип діє відносно рішень Черкаської міської ради, якими у 2005-2006 році були надані земельні ділянки в оренду. Дані рішення вже реалізовані, оскільки на їх підставі були укладені договори оренди земельних ділянок, термін оренди - 49 років.

Стосовно позовних вимог про скасування рішення Черкаської міської ради № 2-2314 від 10 серпня 2017 року «Про розгляд електронної петиції від 12 липня 2017 року № Че/150-еп проти забудови берегової смуги/ набережної річки Дніпро в м. Черкаси» прийнятого за результатами розгляду електронної петиції, зареєстрованої на сайті міської ради 12 липня 2017 року ОСОБА_6, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням № 2-2314 від 10 серпня 2017 року депутати Черкаської міської ради підтримали електронну петицію.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція.

Про підтримку або непідтримку електронної петиції публічно оголошується на офіційному веб-сайті головою відповідної місцевої ради - щодо електронної петиції, адресованої органу місцевого самоврядування. Відповідь на електронну петицію не пізніше наступного робочого дня після закінчення її розгляду оприлюднюється на офіційному веб-сайті органу, якому вона була адресована, а також надсилається у письмовому вигляді автору (ініціатору) електронної петиції та відповідному громадському об'єднанню, яке здійснювало збір підписів на підтримку відповідної електронної петиції. У разі визнання за доцільне викладені в електронній петиції пропозиції можуть реалізовуватися органом, якому вона адресована, шляхом прийняття з питань, віднесених до його компетенції, відповідного рішення (ст. 23-1 Закону України «Про звернення громадян»).

У відповіді на електронну петицію повідомляється про результати розгляду порушених у ній питань із відповідним обґрунтуванням.

Разом з тим, з тексту рішення від 10 серпня 2017 року № 2-2314, колегією суддів встановлено, що вказане рішення не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», оскільки не містить належних обґрунтувань, а лише констатує підтримку депутатів. Крім того, посилання у вказаному рішенні на ст.ст. 26, 31, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не є належним обґрунтуванням та підтвердженням достатніх повноважень для прийняття такого рішення, оскільки вказані норми є загальними та лише частково та опосередковано стосуються предмету петиції.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами міст як безпосередньо, так і через міські ради та їх виконавчі органи. Місцеве самоврядування - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно ст. 17, 18 Статуту Територіальної громади міста Черкас: «До територіальної громади Черкас входять громадяни України, які постійно проживають у цьому місті. Право на участь у здійсненні місцевого самоврядування мають члени територіальної громади, які досягли 18-річного віку та є дієздатними».

Ст. 19 Статуту Територіальної громади міста Черкас передбачено, що право жителів міста брати участь у здійсненні місцевого самоврядування може бути реалізовано в таких формах: місцевий референдум (Закон України «Про всеукраїнський та місцеві референдуми»); вибори депутатів міської ради та міського голови, депутатів Черкаської обласної ради (Закон України «Про вибори депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських толів»); створення органів самоорганізації населення (Закон України «Про органи самоорганізації населення»); збори громадян за місцем проживання; колективні та індивідуальні звернення жителів міста до органів і посадових осіб місцевого самоврядування (Закон України «Про звернення громадян»); громадські слухання; інші місцеві ініціативи, які вносяться на розгляд міської ради; участь у роботі органів місцевого самоврядування, у тому числі на виборних посадах місцевого самоврядування (Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні»); інші форми, не заборонені законом».

З огляду на вищезазначені нормативно-правові акти, колегія суддів вважає, що лише територіальна громада міста Черкас, звертаючись до Черкаської міської ради із колективним чи індивідуальним зверненням, може реалізувати своє право на участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Водночас, відповідач не надав до суду доказів місця реєстрації ОСОБА_6, посилаючись на те, що реєстрація місця проживання особи та приналежність її до територіальної громади міста Черкас не тотожні поняття.

З досліджених судовою колегією матеріалів депутатського звернення ОСОБА_5 не вбачаються підстави для розірвання договору оренди землі. Також апеляційним судом встановлено, що при прийнятті рішення Черкаської міської ради № 2-2313 від 10 серпня 2017 «Про направлення депутатського запиту депутата ОСОБА_5.» відповідачем досліджувалися питання, висвітлені в депутатському запиті.

У зв'язку з зазначеними вище обставинами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що прийняття відповідачем рішення № 2-2313 від 10 серпня 2017 року відбулось без належного дослідження та вивчення викладених у депутатському запиті питань та прийняття рішення в категоричній формі щодо звернення до суду є непропорційним втручанням в господарську діяльність позивача.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим і не означало порушення права на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, воно має служити не лише законній меті в інтересах суспільства, але повинно здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав і основоположних свобод людини. (рішення у справі «Стронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року ). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними меті їх застосування. Для того, щоб відповідати Конвенції, позбавлення повинно бути законним і спрямованим на досягнення справедливого балансу між інтересами суспільства та інтересами заявника («Стреч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України», «Оксана Омелянівна Білозір та Віра Омелянівна Різова проти України, «Балан проти Молдови», «Україна-Тюмень проти України», «Федоренко проти України», «Інтерсплав проти України», «Москаль проти Польщі»).

При вирішенні даної справи колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Як зазначив Європейський суд у пункті 53 свого рішення «Суханов та Ільченко проти України», яке набуло статусу остаточного 26 вересня 2014 року, «Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В той же час, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 72 КАС України не надано доказів, які б свідчили про правомірність прийнятих ним рішень.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Тому, відсутні підстави для задоволення вимог апелянтів.

У зв'язку з чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Прокуратури Черкаської області та Черкаської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді Н.М. Троян

І.В. Федотов

Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2018 року.