Справа № 202/4796/17(2-а/202/212/2017)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2018 рокусправа № 202/4796/17(2-а/202/212/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.,

судді: Кругового О.О. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання:ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2017 року (суддя Бєльченко Л.А.), ухвалену в м. Дніпрі, в адміністративній справі №202/4796/17(2-а/202/212/2017) за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії інспектора роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 щодо перевищення заходів примусу, недотримання вимог КУпАП при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення АА №13922 від 27 червня 2017 року та скасувати зазначену постанову. В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказував на те, що спірною постановою він був притягнутий до адміністративної відповідальності за відсутності події адміністративного правопорушення. Крім того, відповідач допустив порушення відповідачем пункту 3 статті 7 Закону України «Про Національну поліцію», яке виявилось у грубому поводженні з ним та триманні у кайданках більше двох годин.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи скаржника:

- суд першої інстанції неповно встановив обставини у справі, дійшовши помилкового висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, проте з відеозапису нагрудної відеокамери поліцейського вбачається перебування позивача на сходах безпосередньо біля кафе «Наутилус», а не біля дитячого майданчика;

- суд першої інстанції надав перевагу запереченням відповідача, що відкупорена пляшка пива свідчить про намір розпивання пива, проте за такі дії не передбачена адміністративна відповідальність;

- суд першої інстанції не звернув увагу на зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №185544 в якому зазначено, що позивач не викинув пляшку до смітника, проте позивач не міг цього зробити з підстави застосування поліцейським до нього фізичної сили та заковування у кайданки;

- судом першої інстанції проігноровано той факт, що відповідачем грубо порушені вимоги пункту 251 Статуту патрульно-постової служби;

- суд першої інстанції проігнорував позовну вимогу про визнання дій відповідача протиправними щодо його затримання без попередження та нанесення тілесних ушкоджень.

Згідно частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у звязку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Постановою серії АА №139222 від 25 червня 2017 року поліцейським роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 громадянина ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 85 грн. Зі змісту спірної постанови вбачається, що 25 червня 2017 року о 12:30 год. в місті Дніпрі поблизу проспекту Слобожанський 68-Б на вулиці громадянин ОСОБА_2 розпивав пиво алкогольне «Оболонь» обємом 0,5 л., 4,5 об.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем було належним чином складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, тому підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах памяті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і другою статті 178 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, на виконання приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду першої інстанції наданий відеозапис з портативного відеореєстратора, який використовується на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначений відеозапис, який досліджений колегією суддів, містить відеофіксацію встановлення патрульними поліцейськими обставини події, що відбулась 26 червня 2017 року розпивання гр. ОСОБА_4 спиртного напою (пива) в громадському місці поблизу жилих будинків та дитячого майданчика (12:16:24 год.).

Відповідно до статті 178 КУпАП розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п'яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, що тягне за собою адміністративну відповідальність, встановлену частиною 1 статті 178 цього ж Кодексу у виді попередження або накладання штрафу від одного до п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Статтею 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення» надано визначення громадського місця, як частини (частин) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під'їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Наявні у справі належні та допустимі докази підтверджують обставину скоєння ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 178 КУпАП.

Скаржник стверджує, що він знаходився біля кафе, а не дитячого майданчику, пиво не пив, а лише відкрив пляшку, викинути у смітних пляшку не зміг через застосування до нього поліцейськими фізичного впливу.

Колегія суддів критично оцінює наступні доводи скаржника:

По-перше, відеозапис свідчить, що позивач знаходився не біля кафе, а на вулиці, біля будинку, недалеко від дитячого майданчику; по-друге, перебування у стані алкогольного сп'яніння не є обов'язковою умовою наявності складу правопорушення. Достатнім є обставина розпивання алкогольного напою в місцях, спеціально не встановлених для цих цілей. При цьому, поняття «розпивання» охоплює не тільки факт вживання спиртного напою, але і дії, що передують йому. По-третє, відеозапис свідчить про те, що позивач дійсно виказав намір позбавитись пляшки з пивом, але був зупинений поліцейським, оскільки біля будинку відсутній бак для сміття, і позивач вилив пиво на місці.

Таким чином, доводи скаржника не спростовують правильність висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності і правомірності прийняття відповідачем спірної постанови.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не розглянуті його позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо перевищення заходів примусу.

Статтею 42 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї. Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників. Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин.

Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом (стаття 44 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно статті 43 цього ж Закону поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом. Кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; б) під час затримання особи; в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі. Поліції (поліцейському) заборонено: застосовувати кайданки більше ніж 2 години безперервного використання або без послаблення їх тиску.

Згідно відеозапису подій, позивач відмовлявся відповідати на запитання поліцейських, назвався вигаданим прізвищем «Огурцов», не мав при собі документу, що посвідчує особу, на зауваження поліцейських реагував агресивно, використовуючи ненормативну лексику. Зауваження поліцейського (відповідача по справі) ОСОБА_2 були проігноровані. Він вилив пиво на землю, намагався викинути пляшку та покинути місце скоєння адміністративного правопорушення. Після попередження про можливе його затримання ОСОБА_2 не відреагував, продовжив рух і був затриманий відповідачем із застосуванням фізичної сили і спеціальних засобів (кайданки).

Колегія суддів зазначає, що застосовані поліцейським заходи примусу під час затримання позивача у 12 год. 20 хв. відповідали обставинам події та підставам, визначеним Законом України «Про Національну поліцію» і Кодексом України про адміністративні правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 262 КУпАП).

Разом з тим, не може вважатись правомірним застосування спеціального засобу (кайданки) з часу доставлення його до Індустріального ВП м. Дніпра і до 14.40 год., оскільки позивач перебував у приміщенні Індустріального ВП м. Дніпра, в присутності трьох працівників поліції, не намагаючись його покинути самовільно, не висловлюючи намір заподіяти шкоду собі або оточуючим.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування (стаття 7 цього ж Закону).

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем, як особою, яка застосувала спеціальний захід (кайданки), обмеживши свободу позивача, не надано жодних обгрунтувань необхідності перебування позивача у кайданках протягом двох годин 20 хвилин поспіль, не надано пояснень необхідності їх подальшого застосування після доставлення позивача до Індустріального ВП м. Дніпра.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висловлювання особою своєї незгоди з діями поліцейських, невизнання обставини скоєння адміністративного правопорушення не віднесено Законом України «Про Національну поліцію» та Кодексом України про адміністративні правопорушення до підстав для застосування спеціальних засобів, як заходів примусу, а у даному випадку для їх подальшого застосування після встановлення особи позивача. Крім того, на відео зафіксована обставина виклику лікарів швидкої медичної допомоги, які факт неадекватної поведінки позивача та необхідність у медичному втручанні не підтвердили.

Зважаючи на те, що застосування спеціальних засобів (кайданки) під час перебування позивача у приміщенні Індустріального ВП м. Дніпра більше двох годин не відповідає критерію пропорційності між вчиненими відповідачем, як субєктом владних повноважень, діями і цілями, на досягнення яких такі дії були вчинені, що призвело до порушень прав позивача, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 317 цього ж Кодексу підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2017 року в адміністративній справі №202/4796/17(2-а/202/212/2017) скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії інспектора роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 по застосуванню до ОСОБА_2 спеціальних засобів (кайданки) під час перебування його у приміщенні Індустріального відділу поліції м. Дніпра 25 червня 2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 22 січня 2018 року.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук