Справа № 825/2262/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018
м. Київ

справа № 825/2262/15-а,

провадження № К/9901/2539/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

за участі секретаря судового засідання Слободян О.М.,

учасники справи:

позивач - Районне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Корюківкаліс",

представник позивача - Душин А.В.,

відповідач - Чернігівська обласна державна адміністрація,

представник відповідача - Сокирко Н.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Корюківкаліс" на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду у складі судді Падій В.В. від 18 серпня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Лічевецького І.О. Мацедонської В.Е., Грищенко Т.М. від 08 жовтня 2015 року, -

встановив:

Комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Корюківкаліс» звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій Чернігівської обласної державної адміністрації щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки лісового фонду для реєстрації права постійного користування. Позивач просив також зобов'язати Чернігівську ОДА розглянути клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року залишено без змін.

В касаційній скарзі Районне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Корюківкаліс" просить скасувати судові рішення в справі та постановити нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що судами залишено без уваги норми ст. 57 Земельного кодексу України, згідно якої земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціальні підрозділи для ведення господарства. Наголошує, що розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації № 443 від 27 серпня 2015 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" відповідачем саме на підставі ст. 123 Земельного кодексу України надано іншому комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в користування загальною площею 50,0 га із земель запасу державної форми власності для ведення лісового господарства.

В запереченні на касаційну скаргу Чернігівська обласна державна адміністрація просила залишити рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2015 року відкрито касаційне провадження за скаргою Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Корюківкаліс".

Відповідно до п. 4 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII) справа № 825/2262/15-а передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами попередніх інстанції встановлено, що КП «Корюківкаліс» входить до сфери управління відділу з управління комунальним майном Корюківської районного ради, за організаційно-правовою формою є комунальним підприємством та здійснює діяльність у сфері лісництва.

27 березня 2001 р. Чернігівською обласною радою прийнято рішення «Про надання в постійне користування земель лісового фонду», яким із земель запасу ряду підприємств у постійне користування надано земельні ділянки для ведення лісового господарства.

Зокрема, згідно додатку № 2 до названого рішення загальна площа земельних ділянок, наданих у постійне користування позивачеві, складає 17 802,00 га.

Також, пунктом 3 рішення Чернігівської обласної ради від 27 березня 2001 року районним радам доручено видати підприємствам, яким надаються земельні ділянки лісового фонду, державні акти на право постійного користування землею.

10 червня 2003 року між КП «Корюківкаліс» та ТОВ «Геоінформпроект» укладено договір № 199 на проведення землевпорядних робіт.

Крім того, у 2003 році Харківською державною лісовпорядною експедицією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» розроблено проект організації і розвитку лісового господарства КП «Корюківкаліс».

20 травня 2015 року позивач звернувся до Чернігівської ОДА із листом за вих. № 114, у якому просив надати дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок лісового фонду орієнтовною площею 583, 50 га для реєстрації права постійного користування.

Листом № 03-09/3040 від 03 липня 2015 року відповідач відмовив у наданні такого дозволу, посилаючись на відсутність правових підстав для оформлення права постійного користування.

Не погоджуючись з даною відмовою, Районне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Корюківкаліс" звернулось до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з доводами якого погодився апеляційний суд, дійшов до висновку, що у позивача відсутні підстави для оформлення (реєстрації) права постійного користування земельними ділянками відповідно до пункту 6 Розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", оскільки Чернігівська ОДА має повноваження щодо надання у постійне користування для ведення лісового господарства земельних лісових ділянок, що перебувають виключно у державній власності на відповідній території тільки спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Законодавчими актами, які регулюють спірні правовідносини, є Закон України «Про місцеві державні адміністрації», Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року №2768-III (далі ЗК України), Лісовий кодекс України від 21.01.1994 №3852-ХІІ (далі ЛК України) та Закон України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Статтею 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено повноваження місцевих державних адміністрацій в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля.

Пункт 2 частини 1 статті 21 цього Закону України передбачає, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Статтею 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин також віднесено розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 31 ЛК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, зокрема, передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

При цьому, згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Водночас у пункті 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з покликанням суду першої інстанції, що застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства над нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки, земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом.

Статтею 11 ЛК України передбачено, що право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.

Згідно статті 16 ЛК України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

Статтею 17 ЛК України встановлено, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Частиною 4 статті 17 ЛК України визначено, що право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що з дня набрання чинності цим Законом ( 1 січня 2013 року) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими (Прикінцеві та перехідні положення Закону, Розділ 2).

З дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Враховуючи положення наведених норм права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам можуть бути надані в постійне користування ліси для ведення лісового господарства виключно на землях комунальної власності.

Судом апеляційної інстанції вірно наголошено на тому, що приймаючи до уваги постанову Господарського суду Чернігівської області від 02 грудня 2014 року, якою земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 583, 50 га передано у власність держави в особі Чернігівської ОДА, а позивач є комунальним підприємством, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Судом першої інстанції вірно вказано на безпідставність покликання позивача на рішення Чернігівської обласної ради від 27 березня 2001 року «Про надання в постійне користування земель лісового фонду», оскільки з 1 січня 2002 року набрав чинності Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року №2768-III.

Пунктом першим розділу X Перехідних положень цього кодексу передбачено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Судами встановлено, що позивачем вчинялися дії по виготовленню технічної документації на відведені землі лісового фонду, однак останню не подано на затвердження у встановленому законом порядку та не отримано належних правовстановлюючих документів (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою). Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, що саме наявність правовстановлюючих документів є підставою для постійного користування землями лісового фонду. Позивачем ні до суду першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи не надано вищевказаних документів.

Щодо посилання скаржника на те, що розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації № 443 від 27 серпня 2015 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою", яким відповідачем саме на підставі ст. 123 Земельного кодексу України надано іншому комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в користування загальною площею 50,0 га із земель запасу державної форми власності для ведення лісового господарства, колегія суддів зазначає, що дане розпорядження не є предметом розглядуваної справи та не може прийматись на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, оскільки не має для суду преюдиційного значення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій правильно та повно встановлено обставини справи і ухвалено судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Корюківкаліс" залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

судді М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Повний текст виготовлено 31 січня 2018 року.