Справа № 826/17256/17
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

26 січня 2018 року № 826/17256/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКомандування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України)
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України), в якому просить:

- визнати протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»;

- зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, з урахуванням додаткової щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2017 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено особам, які беруть участь у справі, строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

В обґрунтування позовних вимог вказано про те, що відповідачем було безпідставно відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку вихідної допомоги, з урахуванням щомісячної грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги здійснено у відповідності до чинного законодавства, а перерахунок для останньої відсутній.

При цьому, щодо викладеного представником відповідача у відзиві клопотання про «не розгляд справи у спрощеному провадженні», в обґрунтування якого зазначено, що до відповідача не надійшло копії позовної заяви разом з доданими до неї матеріалами, а за попередньою практикою Вищого адміністративного суду України з розгляду аналогічних справ рішення приймаються на користь військових частин, суд зазначає наступне.

Як зазначено в увалі суду від 27.12.2017, провадження у справі №826/17256/17 відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У той же час, відповідно до ч. 6 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, суд, на власний розсуд, виходячи з наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, приймає рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На підставі викладеного, з урахуванням того, що у силу п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, даний спір підлягає розгляду саме у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про «не розгляд справи у спрощеному провадженні».

Крім того, суд звертає увагу, що приписами п. 12 ч. 9 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються про те, що у разі розгляду справи за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень - повідомлення про наявні в суді матеріали, які підлягають врученню суб`єкту владних повноважень як стороні, та про можливість їх отримання лише безпосередньо у суді.

Отже, з урахуванням того, що місцезнаходженням відповідача Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) є місто Київ, останнього в ухвалі про відкриття провадження у справі від 27.12.2017 повідомлено про наявні копії позовної заяви разом з доданими до неї матеріалами для вручення та можливість отримання останніх лише безпосередньо у суді.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, полковника ОСОБА_1 , заступника начальника управління персоналу штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, згідно з наказом Міністра оборони України від 27.09.2017 №679, звільнено з військової служби у запас за п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, згідно з наказом Міністра оборони України (по стройовій частині) від 29.11.2017 №228 визначено виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по звільненню, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 за 26 календарних років.

Разом з тим, позивач звернувся до відповідача з вимогою про перерахунку останньому грошової допомоги при звільненні, за результатами чого останнього листом від 06.12.2017 №116/2/12/16895 повідомлено про те, що для включення щомісячної грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, у склад грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення, законних підстав немає.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі Закон №2011) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У Постанові Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2011, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):

з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

У відповідності до п. 2 вказаної Постанови, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання вказаної постанови наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 №550 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2016 за №1470/29600 (надалі Інструкція № 550).

У відповідності до п.п. 8, 9 Інструкції №550/, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Відтак, щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04.11.2014 №21-473а14 та від 19.05.2015 №21-466а15.
Суд звертає увагу, що у вказаних справах суди адміністративної юрисдикції надавали оцінку спірним правовідносинам, виходячи з аналізу положень Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 за № 1194/18489), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин у вказаних справах.

У той же час, п.п. 8, 9 Інструкції №550 повністю відтворюють зміст п.п. 8, 9 Інструкції № 595, з огляду на що, суд вважає зазначені правові висновки Верховного Суду України такими, що повинні бути враховані судом при вирішенні даної справи.

Також, суд зауважує, що правовий висновок постанови Верховного Суду України від 20.10.2015, ухваленої у справі №559/3342/14-а, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки предметом розгляду у даній справі є включення щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовця до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії, що є принципово відмінним від включення цієї винагороди при обрахунку допомоги при звільненні.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись ст.ст. 77, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 19) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок