Справа № 826/1250/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018 Київ К/9901/1136/18 826/1250/13-а
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2013 року (суддя Смолій І.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року (судді: Горбань Н.І., Межевич М.В., Сорочко Є.О.) у справі №826/1250/13-а за позовом Державного будівельного комбінату управління справами Верхової Ради України до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

у с т а н о в и в :

30 січня 2013 року Державний будівельний комбінат управління справами Верхової Ради України (далі - Комбінат, платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.01.2013р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 340 551,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 17.01.2013р. №000069, яким Комбінату зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 108 893,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 04 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року, позовні вимоги задовольнив.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 27.12.2012р. податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Комбінату при здійсненні фінансово-господарських відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Будтек" за липень 2011 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю "Спутнік-Крим" за вересень 2011 року, результати якої викладені в акті перевірки від 27.12.2012р. №1238/22-2/21586524, та на підставі якого, згідно з п.54.3 ст.54 та п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час проведення перевірки (далі - ПК України) 17.01.2013р., прийняті податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням - рішенням № збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 227 034,00 грн., та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 113 517,00 грн. Податковим повідомленням-рішенням №000069 зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 108 893,00 грн. Правовою підставою збільшення суми грошового зобов'язання та зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість зазначені норми ст.185, ст.198.3 п.198.6 ст.198, 201.4, 201.10 ст.201 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI. Підставою застосування штрафних фінансових санкцій зазначені п.123.1 ст.123 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що предметом договору, укладеного позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будтек», було виконання комплексу робіт по монтажу металоконструкцій відповідно до проектно-кошторисної документації. Роботи полягали у монтажу конструкцій в м. Ірпінь по вул. Садова , 92 у фізкультурно-реабілітаційному центрі.

Відповідно до змісту договорів позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Спутнік-Крим», останнім здійснювались роботи по поставці обладнання і матеріалів, монтажні та пусконалагоджувані роботи автоматичної пожежної сигналізації вбудованих приміщень, паркінгу, голосового оповіщення людей про пожежу та ін. робіт щодо забезпечення пожежної безпеки житлового будинку, розташованого за адресою: м. Київ, на розі вул. Димитрова та Анрі Барбюса.

В підтвердження здійснення зазначених господарських операцій позивачем надані первинні документи, які досліджені судами попередніх інстанцій, а саме, договори, акти здачі - приймання наданих послуг, акти приймання виконаних підрядних робіт, податкові накладні, платіжні доручення, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акт про прийняття в експлуатацію систему пожежної автоматики на об'єкті «Будівництво житлового будинку на розі вул. Дмитрова та Анрі Барбюса у Печерському районі м. Києва», акти про проведення комплексного випробовування системи автоматики димовидалення, автоматичної адресної пожежної сигналізації і оповіщення людей про пожежу по секціям та вбудованим приміщенням.

Суди дійшли висновку, що позивачем додержано встановлений чинним законодавством порядок формування податкового кредиту по господарським операціям із вище зазначеними товариствами.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати їх та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, зокрема, ст.185, п.198.3 п.198.6 ст.198 ПК України.

Доводами касаційної скарги відповідач наголошує те, що документи на підтвердження реальності задекларованих фінансово-господарських операцій не є первинними. Реальність здійснення господарських операцій комбінату з контрагентами не підтверджена.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Частина перша статті 341 КАС України передбачає, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Водночас, пункт 198.3 статті 198 ПК встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 70 КАС України, частиною четвертою якої передбачалось, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Аналогічна норма закріплена частиною другою статті 74 КАС України (в редакції Закону від 03.10.2017 року).

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем під час перевірки та впродовж розгляду справи в суді першої інстанції надані всі первинні документи, які відповідають вимогам статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV (далі - Закон №996-XIV), відображають реальність господарських операцій з його контрагентами та є підставою для формування податкового обліку Комбінату відповідно до пунктів 198.3, 198.6 статті 198 ПК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів, що акти про результати проведення податкових перевірок контрагентів позивача не доводять обставин, з якими відповідач пов'язує висновки акту перевірки позивача та прийняті на підставі нього спірні податкові повідомлення-рішення. Твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідного для ведення господарської діяльності майна, інших матеріальних, трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів тощо, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем.

Право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникають у разі здійснення господарських операцій, підтверджених відповідними розрахунковими платіжними та інші первинними документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Доведеність податкового правопорушення полягає у комплексному дослідженні усіх складових господарських операцій. Сам факт неможливості проведення перевірки, звірки контрагентів платника податків засвідчує виключно неможливість їх проведення, та не є належним доказом, який доводить або спростовує реальність вчинення господарських операцій.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2013 року у справі №826/1250/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Васильєва

В.П.Юрченко