Справа № 264/6174/17
Суддя: Литвиненко Н. В.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/6174/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі судді Литвиненко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, про визнання причин пропуску строку поважними та надання додаткового строку для подання заяви для призначення допомоги при народженні дитини,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом, в обґрунтування якого вказала, що є матір'ю трьох дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 8 від 25 травня 2006р., складений виконавчим комітетом Грузько-Зорянської селищної ради Гірницького району міста Макіївки Донецької області; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 244 від 25 березня 2014р., складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис №86 від 02 вересня 2016р., складений Мар'їнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Позивачка є внутрішньо переміщеної особою, що підтверджується Довідкою від 18 липня 2017р. за № НОМЕР_1, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка разом з дітьми переїхала з окупованої території. Вказаний факт також підтверджується Довідками переміщених осіб на дітей від 18 липня 2017р. за № ; №; №. Старша дитина є інвалідом-дитинства, що підтверджується Медичним висновком № 405 від 02.10.2012р., «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 9 м. Донецька». ОСОБА_1 звернулась до відповідача 18 липня 2017р. (з моменту отримання Довідки внутрішньо переміщеної особи) щодо призначення допомоги у зв'язку з народженням. на молодшу дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Повідомленням від 20 вересня 2017р., було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні соціальної допомоги, у зв'язку з тим, що вона звернулась пізніше 12 місяців з дня народження дитини. Таким чином, відповідачем не враховано, що фактично народження дитини зареєстровано - 02 вересня 2016р., тобто строк 12 місяців спливає 02.09.2017р., тому звернення 18.07.2017р. є в межах встановленого строку. Відповідачем не було прийнято до уваги, що дитина народилась на окупованій території та для встановлення факту народження необхідно було звертатися до суду, а також те, що у позивачки троє неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом-дитинства та потребує постійного догляду, а також місце реєстрації позивачка, яка зареєстрована на окупованій території. Крім цього, для отримання довідки переміщеної особи необхідний певний час, а без неї подача заява до УСЗН щодо отримання соціальної допомоги є неможливою. На підставі викладеного, вважаю, що причина пропуску строку щодо звернення за соціальною допомогою є поважною та підлягає поновленню.

На підставі викладеного, просила визнати поважною причину пропуску строку звернення в Управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради для призначення допомоги при народженні та призначити їй додатковий строк протягом двох місяців з дня набрання рішення законної сили для подання заяви про призначення одноразової допомоги при народженні її сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачка та її представник надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вказали, що позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та надала суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначила, що постановою КМУ від 27 грудня 2001 року N 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» пунктом 12, визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Тому, у відповідача не було підстав прийняти вказану заяву, після спливу 12 місяців.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є матір'ю трьох малолітніх тітей, що підтверджується свідоцтвами про народження. Разом з позивачкою вони всі є внутрішньо переміщеними особами. Старша дитина є інвалідом-дитинства, що підтверджується Медичним висновком № 405 від 02.10.2012р., «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 9 м. Донецька».

Суд враховує, що з моменту реєстрації народження дитини - ОСОБА_4, до моменту звернення до Управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради, строк в один рік не пропущено, оскільки народження дитини зареєстровано 02 вересня 2016 року, а звернення було 18 липня 2017р., в межах встановленого строку.

Відповідно до наданих медичних документів діти на протязі року постійно хворіли, мають вади зі здоров'я, перебувають на Д обліку, мати є багатодітною, що також є причиною несвоєчасного звернення за допомогою при народженні.

Однак, суд враховує також те, що позивач з об'єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з даною заявою, оскільки позивач спочатку знаходилася на тимчасово окупованій території у м. Донецьку, свідоцтво про народження дитини позивач отримала тільки 02 вересня 2016, а звернення до відповідача було 18.07.2017р. тобто в межах 12 місяців.

Суд вважає вищезазначені причини поважними.

Громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та іншими законами України.

Таким чином, суд з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом,вважає, що позивач має право на звернення до органу праці та соціального захисту населення призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України "Про охорону дитинства" .

Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми: допомога у зв'язку з вагітністю та пологами; одноразова допомога при народженні дитини; допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомога на дітей одиноким матерям.

Постановою КМУ від 27 грудня 2001 року N 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» встановлено, що для призначення одноразової допомоги при народженні дитини органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подаються такі документи: заява одного з батьків, копія свідоцтва про народження дитини, довідка, видана державним органом реєстрації актів цивільного стану для призначення одноразової допомоги при народженні дитини.

Відповідно до п.11 вищезазначеної постанови, для призначення допомоги при народженні дитини органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подаються такі документи:

1) заява одного з батьків (опікуна), що складається за формою, затвердженою Мінпраці;

2) копія свідоцтва про народження дитини;

3) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження дитини для виплати допомоги у зв'язку з народженням дитини, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану, або довідка для призначення допомоги при народженні дитини, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) рад. Особи, що звертаються за призначенням допомоги при народженні другої дитини або наступних дітей, подають також довідку про склад сім'ї та копію свідоцтва про народження кожної дитини, яка враховується при визначенні розміру допомоги»

Жінки, які постійно проживають (зареєстровані) на території України і народили дитину під час тимчасового перебування за межами України, подають видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Пунктом 43 вказаної постанови передбачено, що документи, які необхідні доля призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, особисто.

Пунктом 12 вищевказаної Постанови, визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Відповідно до ст.19 ч. 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Статті 21, 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлюють відповідальність місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і громадян за недостовірність даних і документів, виданих та поданих для призначення державної допомоги. Відповідно до Закону органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність відповідних документів, поданих для призначення допомоги. Одержувачі державної допомоги зобов'язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги.

Оскільки протягом року, після народження дитини, у позивачки були відсутні необхідні документи для подання заяви про призначення одноразової допомоги при народженні дитини, Суд вважає, що позивачкою строк подачі заяви про призначення одноразової допомоги при народженні дитини пропущений з поважних причин.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статі 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифікованоПостановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, закріпленим у ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та призначення їй додаткового строку, протягом двох місяців з дня набрання рішення законної сили для подання заяви про призначення одноразової допомоги при народженні її сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, то він компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-21, 72-79, 121, 122, 159-164, 192-194, 224, 241-247, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України , суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, про визнання причин пропуску строку поважними та надання додаткового строку для подання заяви для призначення допомоги при народженні дитини - задовольнити.

Скасувати повідомленням від 20 вересня 2017 року Управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради про відмову у призначення допомоги при народженні дитини.

Призначити ОСОБА_1 додатковий строк протягом двох місяців з дня набрання рішення законної сили для подання заяви про призначення одноразової допомоги при народженні її сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Повний текст рішення буде виготовлено 26 січня 2018 року.

Суддя: Н. В. Литвиненко