Справа № 2а-1015/11/1370
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року справа№2а-1015/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Шавель М.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представників відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військового прокурора Західного регіону України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання рішення нечинним, визнання нечинним та скасування наказу та зобовязання вчити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Західного оперативного командування в особі фінансово-економічного відділу з вимогами, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 20.03.2012 року, визнати нечинним рішення відповідача за вих.№114/2553 від 13 вересня 2010 року щодо відмови у донарахуванні та виплаті належної йому премії (з квітня по грудень 2008 року) в розмірі 50% до місячного грошового забезпечення згідно наказів військового прокурора Західного регіону України від 17.05.2008 року №97, від 11.06.2008 року №103, від 09.07.2008 року №128, від 05.08.2008 року №139, від 08.09.2008 року №157, від 05.10.2008 року №177, від 03.11.2008 року №192, від 12.12.2008 року № 224, від 16.01.2009 року №7 та різниці недоотриманого особистого грошового забезпечення за цей період в цілому із розрахунку вказаного обсягу премії (50% до місячного грошового забезпечення); визнати нечинним рішення відповідача за вих.№114/2553 від 13 вересня 2010 року щодо відмови у донарахуванні та виплаті належної йому премії за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році, яка передбачена наказом військового прокурора Західного регіону України від 17.12.2007 року №139; стягнути з відповідача невиплачену йому в повному обсязі премію (з квітня по грудень 2008 року) в розмірі 50% до місячного грошового забезпечення згідно наказів військового прокурора Західного регіону України від 17.05.2008 року №97, від 11.06.2008 року №103, від 09.07.2008 року №128, від 05.08.2008 року №139, від 08.09.2008 року №157, від 05.10.2008 року №177, від 03.11.2008 року №192, від 12.12.2008 року № 224, від 16.01.2009 року №7 та різниці недоотриманого особистого грошового забезпечення за цей період в цілому із розрахунку вказаного обсягу премії (50% до місячного грошового забезпечення), з урахуванням індексу інфляції на час здійснення виплат; стягнути з відповідача невиплачену йому премію за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році, яка передбачена наказом військового прокурора Західного регіону України від 17.12.2007 року №139, з урахуванням індексу інфляції на час здійснення виплат; визнати нечинним та скасувати наказ військового прокурора Західного регіону України від 09.11.2011 року №87К як незаконний та необґрунтований. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №700, а також Положення про преміювання працівників Генеральної прокуратури України, прокурорів Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва, Севастополя та прирівняних до них прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 20 березня 2006 року №623ц, військовим прокурором Західного регіону України упродовж 2008 - 2009 років щомісячно видавались накази про преміювання прокурорських працівників, відповідно до яких відповідач - Управління Західного оперативного командування та його фінансовий орган - фінансово-економічний відділ штабу Західного оперативного командування, зобовязані були нараховувати премію у відсотках до місячного грошового забезпечення. Зазначив, що нарахування відповідачем та виплата його фінансовим органом премії за грудень 2007 року взагалі не було проведено, а за період з 1 березня по 31 грудня 2008 року, здійснювалось не у відповідності до наказів військового прокурора Західного регіону України, виходячи із місячного грошового забезпечення, а такий розрахунок здійснювався та виплата проводилась виходячи лише із посадового окладу. Вважає незаконним наказ військового прокурора Західного регіону України від 09.11.2011 року №87К щодо внесення змін до наказів про преміювання, з заміною слів «місячного грошового забезпечення»та «місячної заробітної плати»на слова «посадового окладу», оскільки такий суперечить чинному законодавству, яким не передбачено виплату премії у відсотках до посадового окладу або інших складових грошового забезпечення.

Позивач не погоджуючись із вищевказаними рішеннями, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2012 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2012 року у справі №2а- 1015/11/1370 без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.06.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2012р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2013р. в даній справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вказане рішення мотивоване тим, що в ході розгляду справи встановлено, що відповідно до наказів військового прокурора Західного регіону України №139 від 17.12.2007р., №71 від 03.04.2008р., №97 від 17.05.2008р., №103 від 11.06.2008р., №128 від 09.07.2008р., №139 від 05.08.2008р., №157 від 08.09.2008р., №177 від 05.10.2008р., №192 від 03.11.2008р., №224 від 12.12.2008р. та №7 від 16.01.2009р. позивачу належали до виплати премії в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення. Оскільки вказані накази оскаржено та скасовано не було, у спірний період відповідачем протиправно здійснювалась виплата премій позивачу в розмірі 50% від його посадового окладу, а тому висновки судів щодо відмови у задоволенні позову не можна визнати обґрунтованими. В свою чергу, наказ військової прокуратури Західного регіону України від 09.11.2011р. №87/К прийнято уже після звернення позивача до суду і на час виникнення спірних правовідносин такий наказ не діяв. Крім того, в порушення вимог статті 159 КАС України щодо законності та обгрунтованості судового рішення, судами не вирішено питання чи підлягає застосуванню до спірних правовідносин строк звернення до суду та чи дотримано такий строк позивачем, хоча з матеріалів справи вбачається, що позивач просив вирішити питання поновлення строку звернення до суду, а відповідачі у письмових запереченнях наполягали на застосуванню наслідків пропуску цього строку.

20 листопада 2017 року позивачем подано до суду клопотання про зміну позовних вимог, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Західного оперативного командування від 13 вересня 2010 року за № 114/2553;

- визнати протиправним і скасувати рішення військового прокурора Західного регіону України (наказ від 09 листопада 2011 року № 87/К);

- зобовязати Квартирно експлуатаційний відділ м. Львова вчинити дії нарахувати і виплатити недоотриману премію за березень листопад 2008 року на загальну суму 9260 гривень 95 копійок (згідно наказів військового прокурора Західного регіону України від 03.04.2008 № 71, 17.05.2008 № 97, 11.06.2008 № 103, 09.07.2008 № 128, 05.08.2008 № 139, 08.09.2008 № 157, 06.10.2008 № 177, 03.11.2008 № 192, 12.12.2008 № 224) з урахуванням розмірів індексації вказаного доходу та компенсації втрат його частини (у звязку з порушенням виплати) по день фактичного розрахунку;

- зобовязати Квартирно експлуатаційний відділ м. Львова вчинити дії нарахувати і виплатити премію у сумі 3291 гривень 00 копійок (згідно наказу військового прокурора Західного регіону України від 17 грудня 2007 року № 139 «Про преміювання прокурорських працівників військової прокурату Західного регіону України за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяв та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив позов задоволити.

Позиція відповідача 1 викладена у письмовому запереченні на позов та обґрунтовується тим, що протягом січня лютого 2008 року позивачу премія була виплачена у розмірі 50 % від місячного грошового забезпечення , а за період з 01 березня по 31 грудня 2008 року, виплата премії здійснювалося у розмірі 50 % від посадового окладу позивача. Вказують про те, що премія працівникам прокуратури у відповідний період виплачувалася з урахуванням затвердженого фонду грошового забезпечення, кількості працівників прокуратури та різниці у грошовому забезпечення працівників прокуратури (виходячи з займаних посад, стажу служби та ін..), а також підвищення посадового окладу працівників прокуратури, яке відбулося з 01.02.2008 року. Зазначають, що невиплата премії за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році на підставі наказу від 17.12.2007 року № 139, то така не була виплачена з тих підстав, що кошти на це згідно заявки не були виділені фінансово економічним управлінням Сухопутних військ Збройних Сил України, відтак кредиторської заборгованості з грошового утримання (премії) станом на 01.01.2008 року не існувало. В межах фонду грошового забезпечення на 2008 рік здійснювалися виплати обовязкових, тобто основних видів грошового забезпечення. Крім того, вказують на те, що премія не являється обовязковим видом грошового забезпечення і вона може бути виплачена за певної умови у відповідному розмірі, а саме виходячи із економії фонду грошового забезпечення, який на час виникнення спірних правовідносин не дозволяв забезпечити виплату премії у розмірах зазначених в наказах. Вказують, що Управління західного оперативного командування, не могло при відсутності бюджетних призначень провести виплату премії у розмірах, право на які намагається поновити позивач, а її нарахування та виплати в розмірах, встановлених військовим прокурором вказаними наказами була б всупереч вказаним нормам Бюджетного кодексу України.

Прокурор в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у запереченні на адміністративний позов.

Представник відповідача 2 просив суд прийняти законне та справедливе рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 з липня 2007 року по липень 2012 року проходив військову службу на посаді прокурора відділу підтримання державного обвинувачення та нагляду за виконанням судових рішень в кримінальних справах військової прокуратури Західного регіону України у військовому званні «підполковник юстиції».

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суду та інших органів» затверджено посадові оклади в тому числі керівних працівників, спеціалістів і службовців органів прокуратури (далі Постанова № 268).

Відповідно до частини 2 пункту 2 Постанови № 268, керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, надано право у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят та ювілейних дат у 2006 році в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 р. - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.

Наказом Генерального прокурора України від 20 березня 2006 року № 623 ц затверджено Положення про преміювання працівників органів прокуратури України (далі Положення), яке визначає підстави і порядок преміювання прокурорсько-слідчих працівників, державних службовців, службовців та робітників органів прокуратури України.

Згідно пунктів 1, 2 Положення, преміювання здійснюється щомісячно пропорційно відпрацьованому часу в межах фонду преміювання, затвердженого у кошторисах видатків та економії фонду оплати праці, премії виплачуються працівникам щомісячно на підставі наказів Генерального прокурора України, прокурорів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Системний аналіз положень Постанови № 268 та Положення свідчить, що преміювання здійснюється у межах затвердженого фонду оплати праці та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 р. - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суду та інших органів» та Положення про преміювання працівників органів прокуратури України, військовим прокурором Західного регіону України були видані накази № 139 від 17 грудня 2007 року, №71 від 3 квітня 2008 року, №97 від 7 травня 2008 року, №103 від 11 червня 2008 року, №128 від 9 липня 2008 року, №139 від 5 серпня 2008 року, №157 від 8 вересня 2008 року, №177 від 5 жовтня 2008 року, №192 від 3 листопада 2008 року, № 224 від 12 грудня 2008 року, №7 від 16 січня 2009 року, згідно яких Управління західного оперативного командування, повинен був провести виплату нарахувань премії відповідно до розмірів, встановлених військовим прокурором вказаними наказами.

З вищевказаних наказів про виплату премії за 2008 рік вбачається, що виплата премій повинна була здійснюватися виходячи з економії фонду грошового забезпечення.

Матеріалами справи підтверджено, що протягом січня-лютого 2008 року ОСОБА_1 премія була виплачена у розмірі 50% від його місячного грошового забезпечення, а за період з 01 березня по 31 грудня 2008 року, виплата премії здійснювалася у розмірі 50% від посадового окладу позивача.

Окрім того, виплату позивачу премії за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році, згідно наказу № 139 від 17 грудня 2007 року, в розмірі місячного грошового забезпечення, взагалі не здійснено.

Зазначені обставини також підтверджені довідкою про участь у перевірці від 30.09.2010 року, в якій зазначають, що до перевірки надано наказ військової прокуратури Західного регіону України від 17.12.2007 року № 139 «Про преміювання прокурорських працівників ВП ЗРУ за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році», відповідно до якого військовослужбовцям військової прокуратури Західного регіону України необхідно виплатити премію у розмірі місячного грошового забезпечення. Вказують, що відповідно до даних особових карточок та відомостей нарахування грошового забезпечення, виплата вищезазначеної премії у 2008 році не здійснювалася.

03.09.2010 року позивач звернувся до командира Західного оперативного командування генерал майора ОСОБА_4, із заявою щодо донарахування та виплати фінансовим відділом належних грошових коштів премії у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 2008 рік, премії в розмірі місячного грошового забезпечення за особистий вклад в загальні результати роботи у 2007 році, щомісячної набавки у розмірі 100 відсотків до грошового забезпечення за період із липня 2007 року по теперішній час, з врахуванням чинного законодавства. (Т1; а.с.10).

Листом від 13.09.2010 року Західного оперативного командування Міністерства оборони України за № 114/2553 було повідомлено позивача, що грошове забезпечення виплачувалося і на даний час виплачується в повному обсязі згідно чинного законодавства. (Т1;а.с. 13-14).

Наказом військового прокуратура Західного регіону України від 09.11.2011 року № 87К внесено зміни до ряду наказів військового прокуратура Західного регіону України про преміювання прокурорсько-слідчих працівників, згідно якого слова «місячного грошового забезпечення» та «місячної заробітної плати» замінені словами «посадового окладу».

Спірний наказ виданий з метою приведення у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих комітетів, органів прокуратури, судів і інших органів», Положення про преміювання працівників Генеральної прокуратури України, прокурорів Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва, Севастополя та прирівняних до них прокурорів, та виходячи із фонду грошового забезпечення військовослужбовців та заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників військової прокуратури Західного регіону на 2008 рік.

Представником відповідача у заперечені на адміністративний позов зазначив, нормативною підставою для виплати премії позивачу є норми п. 2 ч. 2 Постанови КМУ №268 від 09.03.2006 року. Згідно з ними, керівникам органів зазначених у п. 1 Постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці було надано право преміювати працівників в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу, та економії коштів на оплату праці, а починаючи з 1 січня 2007 року у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менше як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

При тому, відсутні посилання представника відповідача, чому саме позивачу було виплачено премії в розмірі 50% від посадового окладу, а не від місячного грошового забезпечення, як визначено у вищевказаних наказах.

Також суд зазначає, що накази військового прокурора Західного регіону України № 139 від 17 грудня 2007 року, №71 від 3 квітня 2008 року, №97 від 7 травня 2008 року, №103 від 11 червня 2008 року, №128 від 9 липня 2008 року, №139 від 5 серпня 2008 року, №157 від 8 вересня 2008 року, №177 від 5 жовтня 2008 року, №192 від 3 листопада 2008 року, № 224 від 12 грудня 2008 року, №7 від 16 січня 2009 року, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на момент звернення до суду не були скасовані, а, відтак, підлягають виконанню.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995, № 108/95-ВР (зі змінами і доповненнями) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-III від 19.10.2000 року (зі змінами і доповненнями) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 цього Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Крім того, проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати визначається Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Згідно п.4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Згідно ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають доходи громадян, які не мають разового характеру.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 N 1078 (далі - Порядок N 1078).

Пунктами 2, 5 цього Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхова виплата дитині, яка народилась інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності); суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Таким чином, виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачу підлягає нарахування та виплата недоотриманої премії за березень - листопад 2008 року згідно наказів військового прокурора Західного регіону України від 03.04.2008 року №71, 17.05.2008 року №97, 11.06.2008 року №103, 09.07.2008 року №128, 05.08.2008 року №139, 08.09.2008 року №157, 06.10.2008 року №177, 03.11.2008 року №192, 12.12.2008 року № 224 з урахуванням розмірів індексації та компенсації втрати частини заробітної плати по день фактичного розрахунку.

Крім того, статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка ратифікована Україною, визначено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до практики Європейського Суду з Прав Людини та даних ним у своїх рішеннях тлумачень, заробітна плата, грошове утримання визнані аспектами права на володіння власністю. Ніхто не може позбавити права на грошову та матеріальну винагороду за роки сумлінної, бездоганної і безперервної служби, розміри і порядок виплати якої визначені керівними нормативними документами, у тому числі - Постановою Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року, із внесеними до неї постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №700 змінами, "Положенням про преміювання працівників Генеральної прокуратури України, прокурорів Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва, Севастополя та прирівняних до них прокурорів", затвердженого наказом Генерального прокурора України від 20 березня 2006 року №623ц та виданими на підставі вказаних нормативних документів, наведеними вище наказами військового прокурора Західного регіону України про преміювання прокурорських працівників упродовж березня листопада 2008 року та грудень 2007 року.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Управління Західного оперативного командування за №114/2553 від 13 вересня 2010 року; визнання протиправним та скасування наказу військового прокурора Західного регіону України від 09.11.2011 року №87К, зобов»язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова виплатити ОСОБА_1 премію в сумі 3291 грн., згідно наказу військового прокурора Західного регіону України від 17.12.2007 року №139 підлягають до задоволення повністю.

Щодо позовної вимоги позивача щодо зобовязання Квартирно експлуатаційний відділ м. Львова вчинити дії нарахувати і виплатити недоотриману премію за березень листопад 2008 року на загальну суму 9260 гривень 95 копійок (згідно наказів військового прокурора Західного регіону України від 03.04.2008 № 71, 17.05.2008 № 97, 11.06.2008 № 103, 09.07.2008 № 128, 05.08.2008 № 139, 08.09.2008 № 157, 06.10.2008 № 177, 03.11.2008, суд не зазначає розмір такого нарахування, так як не наділений повноваженнями здійснювати таке нарахування та зобов»язує його провести відповідача, а тому позов в цій частині задовольняє частково.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень всупереч вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів та не обґрунтував правомірність своїх дій та рішення.

Таким чином, проаналізувавши наведені вище законодавчі норми, враховуючи при цьому доводи сторін, а також наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи те, позивач, на момент звернення до суду, звільнений від сплати судового збору, а також те, що свідки у справі позивачем не залучались, експертизи не проводились, судові витрати з відповідача на стягуються.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 94, 241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Західного оперативного командування за №114/2553 від 13 вересня 2010 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ військового прокурора Західного регіону України від 09.11.2011 року №87К.

Зобов»язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману премію за березень - листопад 2008 року згідно наказів військового прокурора Західного регіону України від 03.04.2008 року №71, 17.05.2008 року №97, 11.06.2008 року №103, 09.07.2008 року №128, 05.08.2008 року №139, 08.09.2008 року №157, 06.10.2008 року №177, 03.11.2008 року №192, 12.12.2008 року № 224 з урахуванням розмірів індексації та компенсації втрати частини заробітної плати по день фактичного розрахунку.

Зобов»язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова виплатити ОСОБА_1 премію в сумі 3291 грн. згідно наказу військового прокурора Західного регіону України від 17.12.2007 року №139.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Львівського апеляційної адміністративного суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд

Повний текст рішення складено та підписано 30 січня 2018 року.

Суддя Кухар Н.А.