Справа № 826/12785/17
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2017-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2017 року м. Київ № 826/12785/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

встановив:

06.10.2017 Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ГУ ДФС у м. Києві) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) про стягнення податкового боргу з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25000 грн.

Зазначили, що Державною податковою інспекцією у святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві 09.06.2015 винесено податкове повідомлення-рішення №903-17, яким відповідачу, який перебуває у них на обліку та є платником податків за основним місцем обліку, визначено суму податкового зобов'язання у розмірі 25000 грн.

Посилаючись на те, що рішення відповідачем, а також податкова вимога отримані, ні в адміністративному, ні в судовому порядку не оскаржені, в той же час і добровільно не виконанні, а також на те, що для належного виконання обов'язків, будучи державним органом та виконуючи завдання держави, фіскальна служба має право на захист інтересів держави щодо погашення існуючої заборгованості в органах судової влади, - ГУ ДФС у м. Києві просило стягнути з відповідача вказані кошти в судовому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2017 відкрито скорочене провадження у справі та роз'яснено відповідачу, що у випадку неподання заперечень на позовну заяву чи заяви про визнання позову, справа розглядатиметься за наявними у ній документами.

Відповідач у визначений судом строк заперечення на позовну заяву чи заяву про визнання позову суду не надіслав. Згідно вимог статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), в редакції на момент відкриття провадження у справі, ухвала про відкриття скороченого провадження надіслана за зареєстрованим місцем проживання згідно інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві. Проте кореспонденція суду повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

За правилами, встановленими пунктом 4 статті 33 КАС України, що діяв на момент повідомлення сторін, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття скороченого провадження у справі.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції КАС України.

Так, розглянувши подані документи і матеріали, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Станом на дату звернення ГУ ДФС у м. Києві до суду за відповідачем рахується заборгованість з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн, нарахованого податковим повідомленням-рішенням від 09.06.2015 №903-17.

Рішення рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення направлене ОСОБА_1, однак повернуте до податкового органу у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Також, як вбачається з матеріалів справи відповідачу направлялась податкова вимога форми Ф від 29.01.2016 року №193-16 та рішення про опис майно у податкову заставу від 01.02.2016 №819/26-57-23-01-10, які фізичною особою через такі ж причини не отримані, відповідно ні в судовому, ні в адміністративному порядку не оскаржені.

Таким чином, загальна сума податкової заборгованості ОСОБА_1 становить 25000 грн, яка в добровільному порядку ним не сплачена.

Враховуючи наявність непогашеного податкового боргу, ГУ ДФС у м. Києві звернулося до суду.

Суд, визначаючись щодо позовних вимог, виходить з того, що відповідно до статі 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (ПК України), платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 ПК України введено новий податок з громадян України - транспортний податок.

Згідно з підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 цього Кодексу є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, який визначений відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України (в редакції, чинній на момент прийняття податкового повідомлення рішення).

Пунктом 267.4 статті 267 ПК України визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України.

Згідно з підпунктом 267.6.3 пункту 267.6 статті 267 ПК України органи внутрішніх справ зобов'язані до 01.04.2015 подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості необхідні для розрахунку податку. З 01.04.2015 органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця. Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Відповідно до підпункту 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Сума визначеного транспортного податку, відповідно до підпункту 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 ПК України, фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 09.06.2015 №903-17 направлено на адресу відповідача, однак до податкового органу повернуто конверт з довідкою ф.20 «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо сплати відповідачем податкового зобов'язання з визначеного податку, як і не надано доказів оскарження ним податкового повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку.

В силу вимог підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом.

Статтею 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

29.01.2016 на підставі статті 59 ПК України податковим органом сформовано податкову вимогу на суму 25000 грн та рішення про опис майна у податкову заставу №819/26-57-23-01-10.

Належних доказів оскарження в адміністративному чи судовому порядку зазначеного податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення відповідачем не надано.

Станом на час розгляду справи сума податкового зобов'язання є узгодженою та відповідачем не сплачена, відтак за ним рахується податковий борг в розмірі 25000 грн.

Враховуючи те, що сума податкового зобов'язання відповідача є узгодженою та у встановлені законом строки ним не сплачена, відповідачем доказів погашення зазначеного боргу не надано, як і заперечень проти позову, суд вважає, що подані позивачем докази є достатніми для прийняття рішення по справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статі 20 ПК України податковий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

При цьому, варто зазначити, що в межах даного позову правомірність прийнятих рішень суд не оцінює, оскільки це б свідчило про вихід за межі заявлених податковою інспекцією вимог, а обмежується лише вимогою про стягнення.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Доказів понесення таких витрат, позивачем не надано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРЮОФОП 39439980) задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) кошти на погашення податкового боргу з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак