Справа № 825/2051/17
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року Чернігів Справа № 825/2051/17

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Терехової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомОСОБА_1 Расел
доУправління державної міграційної служби в Чернігівській області
пропро скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

Громадянин ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 Расел 13.12.2017 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області та просить скасувати наказ № 92 від 01.12.2017 та зобовязати управління Державної міграційної служби України в чернігівській області прийняти рішення про оформлення документів про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідно до вимог чинного законодавства.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він був змушений покинути країну громадянської належності через переслідування повязані з його політичними поглядами. Він є представником опозиційної партії Націоналістична партія ОСОБА_3, членів якої переслідує влада. У травні 2014 року було вбито представника правлячої партії ОСОБА_4 у місті Фені. На нього та інших членів його партії було скоєно напад з метою вбивства, але йому вдалося вижити. Через побоювання за своє життя позивач вирішив залишити ОСОБА_3 та прибув до України, де звернувся до органів міграційної служби із заявою про надання статусу біженця, проте йому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Враховуючи викладене, позивач вважає, що рішення відповідача є незаконним та необґрунтованим, прийнятим без передбачених на те законодавством України підстав, без урахування обставин, що мають значення для справи.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, враховуючи вимоги статті 124, 131 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, що направлений відповідачем до суду та копія позивачу, в якому представник позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, зважаючи на те, що матеріалами особової справи позивача, побоювання стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджується, інформаційні матеріали носять сумнівний та недостовірний характер, оскільки суперечать один одному в цілому і окремо та свідчать, що позивач не тікав від небезпеки, рятуючи своє життя, а залишив територію ОСОБА_3 добровільно. Отже, не існує розумної можливості того, що позивачу буде причинено шкоду або неприйнятні страждання у разі повернення в країну громадянської належності, а існування небезпеки життю позивача не підтверджується жодними документами. Отже, при розгляді заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідачем вивчено матеріали особової справи шукача притулку та досліджено інформацію про країну походження, у звязку з чим, з урахуванням норм Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту субєкт владних повноважень правомірно відмовив в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Расел (ІНФОРМАЦІЯ_1), є громадянином ОСОБА_3, прибув до України та 13.11.2017 подав заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначена заява була прийнята до розгляду 13.11.2017.

В заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивач зазначив, що в ОСОБА_3 зазнавав переслідувань з боку членів партії ОСОБА_4 та стосовно нього сфабриковано справу у суді. Позивач вказав, що був причетний до інцидентів із застосуванням фізичного насильства (отримав травму голови), а в ОСОБА_3 політичні проблеми.

Позивач стосовно себе УДМС Україні в Чернігівської області надав наступні свідчення:

- є громадянином і уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- за національністю бенгалець, сповідує іслам сунітського напрямку;

- не одружений, дітей не має, не військовозобовязаний;

- вільно володіє бенгальською та англійською мовами, має середню освіту;

- легально (маючи дозвіл від компетентного органу ОСОБА_3) виїхав з ОСОБА_3 у липні 2016 року через Дубай до Російської Федерації;

- нелегально, автомобільним транспортом перетнув державний кордон України в жовтні-листопаді 2016 року;

- першочергово мав намір потрапити до країн Європи, а саме: Польщі;

- перебуваючи на території Російської Федерації та Обєднаних Арабських Еміратів - третіх безпечних країн - за отриманням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не звертався;

- виїхав з ОСОБА_3 через політичні причини;

- позивач ніколи не перебував в жодних релігійних, військових, етнічних, громадських організаціях, їх доручення не виконував, в акціях участі не брав;

- є членом Націоналістичної партії ОСОБА_3;

- отримав травму голови через політичні причини;

- до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався;

- не переслідувався недержавними субєктами, не був увязнений та засуджений в суді;

- ні позивача, ні його рідних не переслідували за ознаками раси, національності, громадянства, релігії, приналежності до певної соціальної групи та через трудову діяльність.

Управлінням міграційної служби України в Чернігівській області заява позивача була прийнята до розгляду, з позивачем проведена співбесіда, що підтверджується копією протоколу співбесіди, наявним в матеріалах справи.

Завідувачем сектору з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції відділу у справах іноземців та осіб без громадянства управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області ОСОБА_5 01.12.2017 був складений висновок щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, по справі № 2017CN0031 громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 Расел, згідно якого останній вважає за доцільне відмовити громадянину ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 Расел ІНФОРМАЦІЯ_1, в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту, на підставі частини 6 статті 8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту як особі, заява якої є очевидно необґрунтованою, тобто у заявника відсутні умови зазначені у пунктах 1 та 13 частини 1 статті 1 цього Закону.

За результатами розгляду матеріалів справи позивача відповідачем було прийнято наказ від 01.12.2017 № 92 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 Расел біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі частини шостої статті 8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту як особі, якої є очевидно необґрунтованою, тобто у заявника відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 частини 1 статті 1 цього Закону.

Повідомленням № 31 позивача сповіщено про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 частини першої статті 1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з приписами частини другої статті 5 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин (частина сьома статті 7 цього Закону).

Згідно частини першої статті 6 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, зокрема, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

В силу частини першої статті 8 цього Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (частина четверта статті 8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту).

Згідно частини шостої статті 8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Управлінням Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців видано Керівництво по процедурам та критеріям визначення статусу біженців (відповідно до Конвенції про статус біженця 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року) (Женева, 1992), згідно якого процес визначення статусу біженця проходить в два етапи: 1) визначення фактів, які відносяться до справи та 2) встановлення чи відповідають такі факти положенням Конвенції про статус біженця 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року.

Відповідно до Директиви Європейського Союзу від 29.04.2009 Про мінімальні стандарти кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців чи осіб, що потребують іншої форми міжнародного захисту, та суть захисту, що надається, яка використовується у практиці Європейського Суду з прав людини, заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними не суперечать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутності поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

У відповідності до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців, особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатись біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками. Тобто, особа, яка звертається із заявою про надання статусу біженця повинна надати конкретні документи, які б давали підстави вважати реальною наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

Аналізуючи інформацію по країні походження позивача було встановлено, що ОСОБА_2 Республіка ОСОБА_3 - це незалежна держава в ОСОБА_6, яка межує з Індією та Мянмою, з населенням більше 168 млн. чоловік. Столицею є місто Дакка. Відрізняється значною етнокультурною різноманітністю, офіційна мова - бенгальська. Є аграрно- індустріальною державною з економікою, що розвивається.

ОСОБА_3 є країною з величезною густиною населення. Переважаючою національністю є етнічні бенгальці, що складають 98 % населення країни. Основними релігіями держави є - іслам (89%) та індуїзм (9,2%).

ОСОБА_3 є правовою державою, де працює система судових та правоохоронних органів.

ОСОБА_3 - це унітарна держава, за формою правління парламентська республіка. Незалежність від Великобританії була здобута в 1971 році. Основними партіями ОСОБА_3 є «Ліга Авамі» та «Націоналістична партія ОСОБА_3» (далі - НПБ). Ці дві політичні сили ведуть боротьбу за владу в ОСОБА_3 близько пятнадцяти років та почергово домінують одна над одною.

НПБ це найбільша правоцентристська партія ОСОБА_3, в теперішній час основна партія опозиції, не представлена в парламенті ОСОБА_3. Чотири основні принципи партії - це віра у всемогутність Аллаху, демократія, бенгальський націоналізм та соціально- економічна справедливість. Партія виступає проти комунізму, соціалізму, розширення індійсько-бангладешського співробітництва і регіональної інтеграції.

Відповідно до Конституції НПБ членом партії може стати особа, яка досягла 18 років, а членські внески становлять 5 таків. Члени партії чи підтримуючі їх організації мають унікальні членські документи.

ОСОБА_7 є лівоцентристською партією ОСОБА_3, заснованою у Східному Пакистані в 1949 році. Основними ідеологічними ідеями партії є бенгальський націоналізм, соціал- демократія, лівоцентризм та секуляризм.

В ОСОБА_3 не відбувається жодних військових, політичних конфліктів, а також конфліктів на релігійному, національному чи мовному підґрунті, політична і економічна ситуації є стабільними.

Крім того, відповідно до офіційної інформації, викладеної в листі Міністерства закордонних справ України від 21.07.2017 № 640/17-500-1955, «за підсумками моніторингу та опрацювання зазначеного питання Посольством України в Індії, що покриває ОСОБА_3 за сумісництвом, зазначена країна не є проблемною у плані забезпечення базових прав людини, у т.ч., і на політичну та громадську діяльність. Західні держави, в першу чергу, непокоїть масова нелегальна міграція з НРБ, яка фактично заохочується владою у цій країні як спосіб зниження соціально-економічних проблем.

Для дипустанов країн ЄС та Північної Америки в Дацці та Нью-Деллі вже стала звичною практика того, що громадяни НРБ з метою отримання візи зловживають питанням політичного переслідування. Як правило, реакція дипмісій на подібні звернення є негативною.

У 2017 році, по мірі наближення країни до загальнонаціональних парламентських виборів, у ОСОБА_3 спостерігається поступове загострення протистояння владної коаліції та опозиції. Триває подальша ісламізація окремих прошарків бангладешського суспільства, хоча й владі поки вдалося помітно знизити рівень терористичної активності.»

Таким чином, аналізуючи вищевикладену інформацію по країні походження позивача можна дійти висновку, що переслідувань за релігійними, національними чи расовими ознаками, а також через належність до певних соціальних груп чи політичних переконань в даній країні не відбувається.

За результатами співбесіди позивач не надав жодних реальних доказів та не навів конкретних фактів його переслідування, не зміг логічно та послідовно пояснити неузгодженості в наданих ним відомостях. Виходячи з аналізу наданих позивачем світлин, як доказ переслідування, не можна зробити висновок, що він перебував в лікарні та отримав саме ті травми, про які вказав раніше, а отже ці світлини не є доказом переслідування останнього в ОСОБА_3.

З викладеного слідує, що відповідачем при прийнятті рішення було проведено збір та аналіз інформації про країну походження, про особу заявника, за наслідками перевірки якої не встановлено наявність фактичних доказів того, що побоювання позивача стати жертвою переслідувань в країні походження є реальними, а тому обґрунтовано прийнято наказ про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем доведена правомірність винесеного рішення про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, а позивачем не доведена наявність обставин, передбачених пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту необхідних для задоволення його заяви, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Расел необхідно відмовити.

Керуючись ст. 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 Расел відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено у повному обсязі 30.01.2018.

Суддя Ю. О. Скалозуб