Справа № 820/6129/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 р. № 820/6129/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Юнусова Тимура Альфредовича, Головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Шепарньова Андрія Вікторовича, Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Юнусова Тимура Альфредовича та головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Шепарньова Андрія Вікторовича щодо нескладання 28 листопада 2017 року акту, що засвідчує факт відмови фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від допуску до проведення фактичної перевірки з питань дотримання ним законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за період з 01.01.2017р. по теперішній час, із зазначенням заявлених причин відмови, як відсутність службових посвідчень.;

- зобов'язати головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Юнусова Тимура Альфредовича та головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Шепарньова Андрія Вікторовича скласти акт, що засвідчує факт відмови фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 28 листопада 2017 року від допуску до проведення фактичної перевірки з питань дотримання ним законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за період з 01.01.2017р. по теперішній час, із зазначенням заявлених причин відмови, як відсутність службових посвідчень, з врученням одного примірника якого фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним фактично не було допущено перевіряючих - відповідачів по справі до проведення фактичної перевірки, у свою чергу останні протиправно не склали відповідний акт, що засвідчує факт відмови фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від допуску до проведення фактичної перевірки з питань дотримання ним законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за період з 01.01.2017р. по теперішній час, із зазначенням заявлених причин відмови, як відсутність службових посвідчень.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, які у ньому викладені.

Представник відповідача - Головного управління ДФС у Харківській області проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, з огляду на доводи, викладені у відзиві на позов, оскільки перевіряючими було дотримано приписи си. 81 КАС України, та надано всі необхідні документи на перевірку, у свою чергу, позивачем жодним чином не обґрунтовано, які саме його права були порушені у зв'язку з нескладанням акту що засвідчує факт відмови фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від допуску до проведення фактичної перевірки. Крім того, перевірка позивача була проведена, про що складено відповідний акт, на який ФОП ОСОБА_3 подані заперечення. Представник відповідача зазначав, що в разі, якщо перевірка була проведена, предметом розгляду справи в суді має бути суть виявлених порушень, проте, у судовому порядку зазначений платник податків дії контролюючого органу щодо проведення перевірки не оскаржував.

Відповідачі - Головний державний ревізор-інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Юнусов Тимур Альфредович та Головний державний ревізор-інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Шепарньов Андрій Вікторович у судове засідання не прибули, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, проте були присутні у підготовчому засіданні, яке відбулось 15.01.2018 року та надали відзиви на позов, в яких, заперечуючи проти позову, виклали правову позицію, яка є аналогічною доводам відповідача - ГУ ДФС у Харківській області в контексті виконання ними вимог ст. 81 ПК України та, водночас, безпідставності заявлених вимог через відсутність порушеного права позивача у правовідносинах, з приводу яких подано позов.

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути дану справу без участі зазначених відповідачів.

Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача ГУ ДФС у Харківській області, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач є платником єдиного податку та здійснює свою підприємницьку діяльність за такими видами: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно - технічним обладнанням; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно - технічними виробами в спеціалізованих магазинах ( а.с.13-14).

Роздрібна торгівля за вказаними видами діяльності здійснюється позивачем наразі в приміщенні профцентру по АДРЕСА_1, торгівельну площу в якому він наймає за Договором суборенди № 5Ч від 01.09.2017 р. ( а.с.15-17).

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що у контролюючого органу була в наявності інформація про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати ФОП ОСОБА_3 доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків та зборів.

На підставі вказаної інформації контролюючим органом в порядку п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.7 п. 80.2 ст.80 було винесено наказ від 23.11.2017 року № 7058 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 з питання дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за адресою: АДРЕСА_1, за період з 01.01.2017 р. по теперішній час, яким, у тому числі, наказано фактичну перевірку провести з 28.11.2017 р. тривалістю 10 діб ( а.с.34).

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, присутніми у судовому засіданні, що 28.11.2017 року фахівцями ГУ ДФС у Харківській області - Головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Юнусовим Тимуром Альфредовичем та Головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Шепарньовим Андрієм Вікторовичем на підставі вказаного наказу, а також, направлень на перевірку від 28.11.2017 р. № 1941 та1942 ( а.с.35-36) здійснено вихід для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та зроблено контрольну закупку ( а.с.104).

Представник відповідача ГУ ДФС у Харківській області пояснив, що розрахунково - касові операції було здійснено від імені позивача іншою особою, яка не перебуває з ним у трудових відносинах, тому перевіряючі попросили покликати позивача.

Уповноваженими перевіряючими було вручено позивачеві після його прибуття копію вказаного наказу на перевірку, надано для ознайомлення зазначені направлення на перевірку, в яких останній розписався та довідки про приналежність вказаних перевіряючих до посадових осіб ДФС.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що перевіряючі ( відповідачі по справі) тривалий час чинили перепони у задоволенні вимоги позивача у наданні документів на підтвердження повноважень на перевірку, проте, після ознайомлення з документами позивач виявив бажання отримати копії довідок про приналежність вказаних перевіряючих до посадових осіб ДФС або сфотографувати їх, оскільки такі були пред'явлені замість належних посвідчень на що йому було надано вказівку про можливість зазначеного після проставляння підпису в направленнях.

Позивач розписався в направленнях та відмовив перевіряючим у допуску до перевірки за відсутності, в силу приписів ст.81 ПК України, службових посвідчень та декілька разів вимагав складання акту про відмову у допуску до перевірки, на що йому зазначеними відповідачами було роз'яснено, що своїм підписом в направленнях позивач фактично допустив їх до перевірки.

Крім того представник позивача зазначив, що внаслідок вимог позивача щодо складання акту про відмову у допуску до перевірки перевіряючими було викликано патруль поліції, та поліцейські на заяви позивача щодо протиправних дій відповідачів жодним чином не реагували, а почали обстежувати приміщення, вимагати від працівників іншого суб'єкта господарювання, які також працюють у згаданому приміщенні надання документів, погрожуючи їм затриманням, проте, після виклику заступником директора профцентру поліції за телефоном 102, перевіряючі разом з патрульними залишили приміщення без складання жодних протоколів, актів тощо.

Зазначені події були зафіксовані на відеозйомкою.

У судовому засіданні представник відповідача також вказував, що своїм підписом в направленнях позивач фактично допустив перевіряючих до перевірки, а сама перевірка є такою, що почалась за факту здійснення контрольної закупки.

Спірні правовідносини виникли внаслідок протиправної, на думку позивача, відмови перевіряючих - відповідачів по справі у складанні акту про відмову від допуску до проведення фактичної перевірки, чим порушили ст. 81 ПК України.

В подальшому ж, 08.12.2017 року перевіряючими Шепарньовим А.В. та Юнусовим Т.А. було складено акт № 24013/20-40-13-14 про результати фактичної перевірки позивача ( а.с.105-106), висновки якого свідчать про порушення останнім ч.3 ст.24 КЗпП України та Постанови КМ України від 17.06.2015 № 413.

Перевіряючими здійснено вихід: за адресою: АДРЕСА_1 для вручення позивачеві акту № 24013/20-40-13-14, проте, внаслідок відсутності такого, що унеможливило вчинення зазначених дій, ними було складено акт від 08.12.2017 р. № 5039/20-40-13-14 про неможливість вручення та підписання акту фактичної перевірки ( а.с.107)., а тому, акт фактичної перевірки було направлено ФОП ОСОБА_3 рекомендованим листом, який ним було отримано 13.12.2017 ( а.с.108).

ФОП ОСОБА_3 надав заперечення на акт фактичної перевірки які, за результатами розгляду контролюючим органом було залишено без задоволення, а висновки акту - без змін (а.с.109-111).

Вирішуючи зазначену справу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин ( п. 62.1.3 п. 62.1 ст.62 ПК України).

Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій. ( ст. 71 ПК України).

Відповідно до п.п. 75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Вимоги до порядку організації та проведення фактичної перевірки визначені ст.80 ПК України.

Так, згідно п. 80.2 зазначеної статті, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема визначених п.п.80.2.7 - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок унормовані ст. 81 ПК України.

Так, згідно п. 81.1 зазначеної статті посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2 ст.81 ПК України визначено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта. У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом ( п. 81.3 ст.81 ПК України).

Розглядаючи вказаний спір суд зазначає, що ключовими його моментами є встановлення у сукупності обставин, чи було дотримано перевіряючими приписи ст. 81 ПК України, оскільки у випадку протилежного, у платника податків виникає право недопуску перевіряючих до перевірки, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті, визначення обставин, чи дійсно початково у позивача був намір недопуску відповідачів до перевірки, або такий намір виник пізніше, чи скористався позивач таким правом вчасно, а також встановлення обставин, яким чином були порушені та які саме права позивача у даних правовідносинах та вичерпаність/невичерпаність таких у часі.

Так, позивач вказував, що у перевіряючих були відсутні службові посвідчення, непред'явлення яких, в силу п. 81.1 ст. 81 ПК України, зумовлює наявність підстав для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки та складення відповідного акту з цього приводу.

ГУ ДФС у Харківській області в особі уповноваженого представника, у свою чергу, вказувало на пред'явленні всіх документів у належному вигляді, а з приводу наявності довідок про приналежність перевіряючих до органів ДФС замість посвідчень посилалось на положення Наказу ДФС України від 23.10.2014 року № 207 "Про службові посвідчення працівників органів Державної фіскальної служби", яким дозволено до отримання посвідчень, посадовим особам фіскальної служби використовувати посвідчення посадових осіб органів доходів і зборів при незмінності назви посади працівника; начальникам головних управлінь, митниць, Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, ДПІ (СДПІ), спеціалізованих департаментів та органів, що утворені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311, видавати працівникам довідки про їх приналежність до посадових осіб органів ДФС, які використовувати виключно з паспортом громадянина України. Таким чином, на думку зазначеного відповідача, повноваження посадових осіб, які прибули на перевірку позивача підтверджені відповідними довідками, які були надані суб'єкту перевірки для огляду перед її початком разом з їх паспортами, наказом про проведення фактичної перевірки та направленнями на перевірку.

Представник позивача наголошував, що пред'явлення довідок замість посвідчень, навіть на виконання Наказу ДФС України від 23.10.2014 року № 207 не спростовує факту відсутності службових посвідчень, що, в силу ст. 81 ПКУ дає позивачу право недопуску посадовців контролюючого органу до перевірки. Крім того, представник позивача звернув увагу суду, що вказаним наказом не врегульовано умови, визначені ст. 81 ПК України, для набуття права посадовими особами приступити до перевірки, а тому, даним наказом, та будь-яким іншим наказом ДФС жодним чином не може бути врегульовано та змінено норми та вимоги, встановлені ст. 81 ПК України.

Крім того, представник позивача наголошував на тому, що направлення на перевірку складені з порушенням ст.81 ПК України, які полягали у тому, що наказ про проведення фактичної перевірки винесено відносно ФОП ОСОБА_3, а направлення складені відносно ОСОБА_3, що також є підставою для недопуску перевіряючих та складання відповідного акту з цього приводу.

Також, представник позивача вказував на ототожнення відповідачем підпису суб'єкта перевірки в направленнях про ознайомлення з ними з погодженням платника податків на допуск до проведення перевірки та вказував, що позивач намагався у направленнях вказати свої зауваження, що полягали у здійсненні напису про непред'явлення службових посвідчень та почав у направленні № 1941 писати відповідне, проте тільки зміг зазначити "не пре..." ( не пред'явлені), як направлення у нього були відібрані.

Водночас, представник позивача вказував, що його було позбавлено права надання письмових пояснень до акту про відмову у допуску до перевірки, крім того, перевіряючі повинні у будь-якому разі скласти акт про відмову у допуску до перевірки, незалежно від обставин, чи є законні підстави для відмови.

Крім того, представник позивача зазначав, що не вважається початком фактичної перевірки з питань питання дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками здійснена контрольна закупка, оскільки така, може бути вчинена, в силу приписів п.80.4 ст.80 ПКУ перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій.

З приводу доводів позовної сторони, суд частково погоджується з зазначеними лише в одному випадку, про що буде викладено відповідну правову позицію, проте вказує, що всі зазначені аспекти повинні розглядатись у сукупності, а тому, у спірних правовідносинах суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Так, щодо тверджень позивача що пред'явлення довідок замість посвідчень, навіть на виконання Наказу ДФС України від 23.10.2014 року № 207 не спростовує факту відсутності службових посвідчень, що, в силу ст. 81 ПКУ, дає позивачу право недопуску посадовців контролюючого органу до перевірки, суд критично ставиться до таких з огляду на наступне.

Так, дійсно, Наказом ДФС України від 23.10.2014 року № 207 "Про службові посвідчення працівників органів Державної фіскальної служби", дозволено до отримання посвідчень, посадовим особам фіскальної служби використовувати посвідчення посадових осіб органів доходів і зборів при незмінності назви посади працівника; начальникам головних управлінь, митниць, Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, ДПІ (СДПІ), спеціалізованих департаментів та органів, що утворені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311, видавати працівникам довідки про їх приналежність до посадових осіб органів ДФС, які використовувати виключно з паспортом громадянина України.

Вказаний наказ, за своєю правовою природою є локальним актом.

Постановою КМ України від 21.05.2014 р. № 236 затверджено Положення " Про Державну фіскальну службу України ", п. 9 якого встановлено, що ДФС в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

За змістом ст.1 ПК України, цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. 5.2 ст.5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Суд зазначає, приписи Наказу ДФС України від 23.10.2014 року № 207, як локального акту, прийнятого ДФС на виконання своїх функцій, жодним чином не йдуть в розріз з приписами ст. 81 ПК України, а лише розширюють їх зміст, фактично створюючи належні умови для виконання службових обов'язків працівниками органів Державної фіскальної служби, встановлення однакового підходу то оформлення та видачі службових посвідчень ДФС України.

Отже, за умови одночасного пред'явлення наказу на проведення перевірки, направлень, посвідчень, а в даному випадку, довідок разом з паспортами - свідчить про дотримання перевіряючими - відповідачами, процедури надання необхідного пакету документів.

Позивачем у позові не зазначено та представником позивача у судовому засіданні також жодним чином не вказано про непред'явлення перевіряючими разом з довідками, їхніх паспортів.

Крім того, про вказане не було дано відповідних пояснень свідками ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які лише пояснили про пред'явлення перевіряючими довідок та зазначили про неналежну, на їх думку поведінку, патрульних поліцейських, викликаних перевіряючими та тривалість проведеного заходу контролюю у часі, яка виразилась у певних непорозуміннях сторін внаслідок їх особистих суб'єктивних ставлень до тих чи інших ознак подій, що відбувались 28.11.2017 року.

Щодо доводів представника позивача відносно ототожнення відповідачами підпису суб'єкта перевірки в направленнях про ознайомлення з ними з погодженням платника податків на допуск до проведення перевірки та вказівки, що позивач намагався у направленнях вказати свої зауваження, що полягали у здійсненні напису про непред'явлення службових посвідчень та почав у направленні № 1941 писати відповідне, проте тільки зміг зазначити "не пре..." ( не пред'явлені), як направлення у нього були відібрані, суд зазначає, що вказане є суб'єктивною думкою позивача.

Так, дійсно, абз. 7 п.81.1 визначено, що при пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Позивач розписався у направленнях, чим фактично надав згоду на проведення перевірки, при цьому, у разі незгоди та наявності волевиявлення позивача щодо недопуску посадовців контролюючого органу, останній не був позбавлений у направленнях зробити відповідний напис.

Такого напису з боку позивача направлення не містять, а посилання про намагання вчинити такі дії, що виразилось у початку їх вчинення шляхом напису у направленні № 1941 "не пре..." (не пред'явлені), з боку посвідчень, та припинення перевіряючими таких дій відібранням направлень жодним чином не підтверджується, оскільки з дослідження судом копії вказаного направлення, що було долучене самим позивачем до справи ( а.с.19), наявності напису "не пре..." не встановлено.

Щодо доводів позовної сторони, що не вважається початком фактичної перевірки з питань питання дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками здійснена контрольна закупка, оскільки така, може бути вчинена, в силу приписів п.80.4 ст.80 ПКУ лише перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, суд зауважує, що у вказаній нормі йде мова про контрольну розрахункову операцію та зазначена норма не відноситься до спірних правовідносин, враховуючи предмет перевірки, водночас у даному випадку було зроблено контрольну закупку з метою виявлення, чи спростування інформації про наявність з боку позивача порушень трудового законодавства у сфері оформлення трудових відносин, тобто, чи було зроблено продаж продукції самим позивачем чи його робітником, що не суперечить положенням ПКУ, оскільки, в силу п.п. 20.1.46, п. 20.1 ст. 20 Контролюючі органи мають право: здійснювати інші повноваження, передбачені законом. Таким чином, зі здійсненням контрольної закупки, враховуючи предмет спірної перевірки, така фактично, беручи до уваги отримання позивачем копії наказу про проведення перевірки та підпису в направленнях, була розпочата.

Відсутність у направленнях жодних написів позивача, які б свідчили початково про його намір недопуску перевіряючих, свідчить про те, що відповідне волевиявлення у нього виникло після початку проведення перевірки, а відтак, оскільки перевірка була розпочата, її наслідки відображаються в акті за результатами перевірки, що взагалі виключає можливість самого існування акту про недопуск до перевірки, а тому, у позивача не виникло права на подачу письмових пояснень до акту про відмову у допуску до перевірки, а щодо посилань, що перевіряючі повинні у будь-якому разі скласти акт про відмову у допуску до перевірки, не залежно від обставин, чи є законні підстави для відмови у допуску, зазначене йде в розріз з положеннями абз.6 п. 81.1 ст. 81 ПКУ.

Таким чином, вказані правовідносини, враховуючи наявність акту за результатами перевірки від 08.12.2017 р., фактично вичерпали себе у часі, що також підтверджується тим, що позов про оскарження бездіяльності відповідачів щодо нескладання 28 листопада 2017 року акту, що засвідчує факт відмови фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від допуску до проведення фактичної перевірки з питань дотримання ним законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за період з 01.01.2017р. по теперішній час, із зазначенням заявлених причин відмови, як відсутність службових посвідчень подано 12.12.2017 року.

Крім того, позивач не оскаржував наказ від 23.11.2017 року № 7058 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, доказів протилежного суду не надано, отже, погодився з її підставами, та не оскаржував дії з проведення фактичної перевірки, отже, посилання на введення позивача перевіряючими в оману, моральний тиск тощо суд не бере до уваги та зазначає, що у разі наявності з боку перевіряючих правопорушень, що виразились у зловживанні владою та службовим становищем, позивач не був позбавлений права звернення до відповідних правоохоронних органів у порядку, передбаченому чинним законодавством, проте доказів таких звернень суду не надано.

Суд погоджується з позицією позивача, про порушення відповідною стороною п. 81.1 ПКУ, яке виразилось у неналежному оформленні направлень на перевірку в контексті невірного визначення статусу суб'єкта перевірки - фізичної особи, замість ФОП та зазначає, що у такому разі позивач мав право недопуску посадовців контролюючого органу, проте, як встановлено розглядом справи, у процесі встановлення відтворення подій, що відбулись 28.11.2017 р., таким правом саме за таких обставин позивач не скористався вчасно.

Отже, у спірних правовідносинах, враховуючи, що перевірка була проведена, що вбачається з наявності відповідного акту про її результати , предметом розгляду справи у суді має бути лише суть виявлених порушень та оскарження відповідних рішень контролюючого органу, прийнятих за наслідками перевірки.

Проте відповідні рішення за результатами перевірки не прийнято, доказів протилежного суду не надано.

У даному контексті суд погоджується з посиланням ГУ ДФС у Харківській області на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 24.12.2010 р. по справі № 21-25а10 та відхиляє доводи представника позивача, що вказане судове рішення стосується інших правовідносин, оскільки зазначене не спростовує того факту, що, у разі проведеного заходу контролю, належним способом захисту прав позивача є звернення до суду з позовом про оскарження дій з проведення перевірки та прийнятих за її наслідками рішень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковим під час судового розгляду.

Аналогічна позиція викладена ВАС України в постанові від 15.10.2015 у справі К/800/63711/14.

У правовідносинах, з приводу яких подано позов, та які на час подання позову вичерпали себе у часі, позивачем не доведено, яким чином факт нескладання посадовцями ГУ ДФС у Харківській області Юнусовим Т.А. та Шепарньовим А.В. акту про відмову в допуску до перевірки порушує права позивача та які саме права.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 205, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ід. код НОМЕР_1, АДРЕСА_2 до Головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Юнусова Тимура Альфредовича ( 61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46), Головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб Управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Харківській області Шепарньова Андрія Вікторовича ( 61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46), Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2018 року.

Суддя Заічко О.В.