Справа № 817/2331/16
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" січня 2018 р. Справа № 817/2331/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної служби України з питань праці у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "21" квітня 2017 р. у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Управління Державної служби України з питань праці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови , -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до управління Державної служби України з питань праці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу посадовими особами №000140 від 14.12.2016 р. в розмірі 43500,00 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.04.2017 р. позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Управління державної служби України з питань праці у Рівненській області про накладення штрафу №000140 від 14.12.2016 р.

Присуджено на користь позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб'єкта владних повноважень Управління державної служби України з питань праці у Рівненській області судовий збір судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Управління Державної служби України з питань праці у Рівненській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про задоволення позову. Зокрема, апелянт посилається на правомірність застосування штрафних санкцій за вчинення позивачем порушення законодавства про працю, а саме статті 24 Кодексу законів про працю України, оскільки обставини допущення працівника до роботи без укладення трудового договору підтверджено під час перевірки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши судове рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність у магазині "Кошик", що знаходиться за адресою: смт.Зарічне, вул. Харківця, 40.

22 листопада 2016 року управлінням Державної служби України з питань праці у Рівненській області, на підставі наказу №697 від 21.11.2016 та направлення на перевірку №817-Н/01-26 від 21.11.2016, проведено позапланову перевірку додержання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

За результатами перевірки відповідачем складено Акт перевірки додержання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №39А/04-14 (а.с.60-62).

Актом перевірки, зафіксовано наступне порушення:

"Відповідно до листа Зарічненької районної Державної адміністрації від 28.10.2016 року №01/30-2173 зазначено, що на засіданні районної робочої групи з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення було встановлено недотримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 законодавства про працю в частині допущення працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Під час перевірки, а саме 22 листопада 2016 року, у магазині "Кошик" який знаходиться в смт. Зарічне, вул. Харківця 40, де здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_4, в присутності заступника начальника відділу з питань праці Управління Держпраці у Рівненській області ОСОБА_1, заступника голови Зарічненської райдержадміністрації Ширінги С.Ф., старшого лейтенанта поліції ДОП СП Зарічненської ВП Штунди С.Л., дільничого офіцера поліції сектору превенції Зарічненського ВП майора поліції Дерія Ю.М., встановлено виконання трудових обов'язків на робочому місці продавця ОСОБА_9.

Згідно пояснення ОСОБА_9 вона з 01 листопада 2016 року проходить стажування згідно з домовленістю з ФОП ОСОБА_4 (додаток 2).

Стажування працівника на робочому місці без оформлення трудових відносин чинним законодавством про працю не передбачене окрім випадків цільового направлення центрами зайнятості до роботодавців безробітних, які перебувають на обліку для навчання, стажування необхідним роботодавцю посадам з подальшим працевлаштуванням.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 допущено працівника ОСОБА_9, до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Працівники ОСОБА_9 допущена до роботи без укладання трудового договору не підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.".

23 листопада 2016 року відповідачем складено Припис №27П/04-14/35А, яким позивача зобов'язано усунути порушення вимог ч.1, 3 ст.24 та ст.253 КЗпП України (а.с.14). Вказаний Припис надісланий підприємцю листом.

Відповідач шляхом надіслання поштового відправлення повідомив позивача повідомленням №14-14/3288 від 02.12.2016 (а.с.15) про розгляд справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_4, який призначений на 14 грудня 2016 року.

14 грудня 2016 року відповідачем прийнято постанову уповноваженими посадовими особами №000140 щодо ФОП ОСОБА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 про накладення штрафу у розмірі 43500 (сорок три тисячі п'ятсот) гривень на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (а.с.17).

Заперечуючи законність постанови про накладення штрафу від 14.12.2016 р. №000140, позивач звернувся з позовом про визнання її неправомірною та скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

При розгляді справи суд враховує, що з 15.12.2017 року набрала нова редакція Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).

Разом з тим, з урахуванням того, що суд першої інстанції розглядав справу та застосовував відповідні норми процесуального права на підставі КАС України у попередній редакції суд апеляційної інстанції, перевіряючи обґрунтованість судового рішення в частині вірного застосування норм процесуального права також враховує положення КАС України, що були чинними до 15.12.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" утворено Державну службу України з питань праці реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Згідно п. 2 зазначеної постанови територіальні органи Держпраці України, які утворюються, є правонаступниками прав та обов'язків територіальних органів Державної інспекції з питань праці, що реорганізуються.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 929-р "Питання Державної служби з питань праці" на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96.

Відповідно до п.п. 1, 4 цього Положення, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

В даному випадку Управління Держпраці у Рівненській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. До затвердження порядку проведення перевірок за дотримання законодавством про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю діє "Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів", затверджений наказом Міністерства соціальної політики України 02.07.2012 року за № 390 (далі Порядок № 390).

У відповідності до пункту 2 Порядку № 390, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", що прямо передбачено п. 3 зазначеного Порядку.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб та одним із завдань є: здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №509 (надалі - Порядок №509) штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

З матеріалів справи вбачається, що при проведенні перевірки у позивача було встановлено факт порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, тобто працівник був допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом.

Як встановлено судом попередньої інстанції, у відповідності до направлення на проведення перевірки суб'єкта господарювання від 27 листопада 2016 року №817-Н/01-26, головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Біловолу О.М. було доручено провести позапланову перевірку ФОП ОСОБА_4 на предмет додержання законодавства з питань праці та загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Також судом першої інстанції були допитані свідки Біловол О.М. - головного державного інспектора праці відповідача, а ткож ОСОБА_9 та ОСОБА_11

При цьому суд попередньої інстанції помилково прийшов до висновку щодо відсутності змоги встановити у діяльності ОСОБА_9 ознак роботи, як найманого працівника.

Зазначені висновки суду в частині оцінки зібраних у справі доказів є передчасними і призвели до невірного встановлення обставин справи.

Так, покази усіх свідків слід враховувати у сукупності з іншими доказами, зібраними під час перевірки, а зокрема письмовими доказами. Письмові докази, в тому числі й пояснення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9, надані безпосередньо під час перевірки, самі по собі свідчать про доведеність факту виконання трудових обов'язків ОСОБА_9 без укладення трудового договору.

Так, у своїх поясненнях (а.с.63) ОСОБА_9 вказувала, що з 01.11.2016 року (потягом більше 20 днів) працювала у ОСОБА_4 на підставі усної домовленості без трудового договору.

У своїх поясненнях, наданих на наступний день позивачу, ОСОБА_9 не заперечує, що знаходилась у магазині, однак зазначає, що лише знайомилась з роботою продавця, оскільки планувала проситися працювати у позивача в одному з магазинів. Також ОСОБА_9 вказує, що до кінця не розуміла, що таке "стажування", а тому написала пояснення під диктовку когось із присутніх в магазині.

У показах суду свідок фактично підтвердила свої пояснення, надані позивачу. Водночас на початку дачі показів вона вказала, що в день перевірки вона прийшла в магазин лише для того, щоб купити хліба. У подальшому під час дачі показів свідок ствердила, що неодноразово навідувалася у магазин для того, щоб знайомитися з роботою продавця, з яким перебувала у родинних відносинах. Також свідок вказала, що з 22.03.2017 року вона вже оформлена продавцем у позивача офіційно. Достеменно пояснити, яким чином її "примушували" написати пояснення, у яких вона вказувала, що стажувалася, не змогла.

Свідок ОСОБА_11 вказала, що працювала в той день на своєму робочому місці продавця. Після прибуття перевіряючих, зателефонувала позивачу та повідомила про перевірку. Останній вказав на те, що вона повинна надати якийсь журнал. У подальшому вона надала журнал з дозволу позивача. Також у неї відібрали пояснення, надали акт перевірки, який вона відмовилась підписати. Щодо пояснень ОСОБА_9, то вказала, що їй сказали написати, що вона стажується і це допоможе її працевлаштуватися. Заперечила факт виконання трудових обов'язків ОСОБА_12 в той день.

Колегія суддів до зазначених показів відноситься критично, вважає, що зазначені свідки перебувають у залежності від позивача, оскільки обоє працювали у нього на момент розгляду справи. Крім того, покази ОСОБА_9 самі по собі суперечливі щодо різних обставин. Спочатку свідок вказала на те, що прийшла виключно купити хліб, а потім фактично підтвердила ту обставину, що у магазин ходила упродовж тривалого часу для ознайомлення з роботою продавця (аналогічні обставини вказувала у первинному поясненні). Жодних обґрунтованих аргументів, чому вона обмовила позивача і написала інші пояснення нею не наведено.

Крім того, зазначені покази спростовуються показами інших осіб, які брали участь у перевірці.

Так, свідок Біловол О.М. вказав під час допиту в суді першої інстанції на те, що при початку перевірки в магазині знаходилось два продавці, які здійснювали обслуговування покупців та відпуск товарів. Він підтвердив покази свідка ОСОБА_11 про те, що позивачем був наданий усний дозвіл на проведення перевірки і така була проведена. При спілкуванні з продавцями, які були у форменому одязі, одна із них вказала, що працює по трудовому договору, а інша вказала, що з 01.11.2016 року проходить стажування і не знає, чи буде потім працевлаштована. На пропозицію надати пояснення продавці такі пояснення надали добровільно і без будь-якого примусу. У подальшому додаткові документи надавалися позивачем до винесення постанови.

Надану судом першої інстанції оцінку показам свідка Біловола О.М. про те, що він не зміг чітко пояснити, на підставі яких доказів було встановлено факт виконання трудових обов'язків, колегія суддів оцінює критично, оскільки свідок чітко вказав, що обидва продавці були у форменому одязі та здійснювали обслуговування покупців та видачу товару.

Аналогічні покази дали і допитані під час апеляційного розгляду свідки: заступник голови Зарічненської райдержадміністрації Ширінга С.Ф., заступник голови начальника відділу додержання законодавства про працю та зайнятість населення Управління держпраці у Рівненській області ОСОБА_1

Покази зазначених осіб колегія суддів вважає достовірними і такими, що не мають підстав для критичної оцінки. Всі свідки чітко вказують, що ОСОБА_9 здійснювала виконання трудових обов'язків. Не зважаючи на те, що свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_13 є працівниками Управління держпраці у Рівненській області, суд не може вважати їх зацікавленими, оскільки ними фіксувалися реальні обставини, встановлені під час перевірки. Крім того, їх покази узгоджуються з показами свідка Ширінги С.Ф., який є сторонньою особою.

Відтак враховуючи покази свідків Біловола О.М., Ширінги С.Ф. та ОСОБА_1 у сукупності з іншими доказами зібраними у справі, колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_9 фактично здійснювала обов'язки продавця в магазині "Кошик", в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_4 без оформлення трудового договору.

Отже, висновок суду першої інстанції в частині недоведеності цих обставин не відповідає обставинам справи, а тому суд прийшов до помилкового висновку щодо задоволення позову.

Доводи позивача про те, що він не брав участі в проведенні перевірки, не відмовлявся від підписання акту не впливають на висновки суду апеляційної інстанції щодо правомірності винесеної постанови.

Згідно Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 р. за № 1291/21603, процедура вручення направлення, допуску до перевірки тощо детально не регламентовані.

Показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 стверджено, що позивач був поінформований про початок перевірки та надав дозвіл на її проведення (наказав дати книгу перевірок). Свідок ОСОБА_11 ствердила, що була присутня під час перевірки, однак акт не підписала. За таких обставин дії перевіряючих не порушили прав позивача. Так обставина, що в акті було зазначено про його відмову від проведення перевірки після того, як він перестав виходити на зв'язок, теж не вплинула на законність та обґрунтованість прийнятої постанови, оскільки позивачу була забезпечена можливість подати додаткові докази до моменту винесення спірної постанови.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 317 КАС України визначено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що постанову слід скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної служби України з питань праці у Рівненській області задовольнити, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "21" квітня 2017 р. скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "31" січня 2018 р.