Справа № 229/4774/17
Суддя: Гонтар А. Л.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер № 229/4774/17
Номер провадження 2-а/229/20/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області

в особі: головуючого-судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В.М.

за участі представника відповідача Михайлішиної С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суда м.Дружківка адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в місті Дружківці в Донецькій області про оскарження дій суб"єкту владних повноважень ,

в с т а н о в и в :

12 грудня 2017 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до Дружківського міського суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в місті Дружківці в Донецькій області про оскарження дій суб"єкту владних повноважень.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з 05 січня 2016 року він перебуває на обліку в УПФУ в м.Дружківці та на підставі постанови Дружківського міського суду Донецької області отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції 1991 року у розмірі 90 відсотків місячного заробітку прокурора.

13 листопада 2017 року він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з 01 травня 2017 року, але відповідачем відмовлено у задоволенні заяви та перерахунку пенсії з посиланням на відсутність правових підстав, зокрема у зв"язку з тим, що зазначена стаття і Закон втратив чинність.

Вважає такі дії відповідача неправомірні, оскільки з 01 травня 2017 року збільшено прожитковий мінімум з 1600 гривні до 1684 гривень для працездатних осіб, а відповідно і заробітну плату прокурорам. Вважає, що його пенсія повинна нараховуватися з посадового окладу у розмірі 39284,35 гривень.

Просить визнати дії та бездіяльність відповідача УПФУ в м.Дружківці протиправними та зобовязати провести перерахунок пенсії у розмірі 90 відсотків заробітної плати, зазначеної в ст. 81 діючого Закону України "Про прокуратуру", або розміру заробітної плати з усіма складовими, додаткового витребуваного з прокуратури Київської області, та забезпечити її виплату з 01 травня 2017 року без обмеження у розмірі.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Михайлішина С.В. у судове засідання з'явилась, заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави, викладені у відзові на позовну заяву. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 знаходиться на обліку УПФУ в м.Дружківці з 05 жовтня 2016 року, що підтверджується розпорядженням 85210 (а.с.32).

07 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії в розмірі 90 відсотків від суми місячного заробітку за останнім місцем роботи виходячі із суми 39284,35 гривень (а.с.7-9).

Відповідачем було відмовлено позивачу у перерахунку пенсії.

Як вбачається із позовної заяви, позивач наголошує на тому, що перерахунок пенсії у зв"язку з підвищенням з 01 травня 2017 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб управління повинно здійснити на підставі положень статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції 1991 року.

З аналізу норм статті 50-1 Закону "Про прокуратуру" право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників з'являється лише з 26.07.2001 року, оскільки Законом України №2663 від 12.07.2001 року "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру зазначену статтю викладено в новій редакції.

Отже, стаття 50-1 Закону №1789 передбачає право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати, а не через підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, посилання Позивача на розрахунок заробітної плати прокурорам, який передбачений статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 26 розділу VI " Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу Україн и встановлено, що норми і положення статті 81 Закону "Про пракуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. А отже заробітна плата прокурорів визначається постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 (набрав чинності з 01 квітня 2015 року), у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону "Про пракуратуру" набрав чинності з 15 липня 2015 року, визнано таким, що втратив чинність Закон України №1789, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення частини 17 статті 50-1 Закону "Про прокуратуру", які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури у звязку з підвищенням заробітної плати, втратили чинність з дня набрання чинності Законом "Про пракуратуру", а саме, з 15 липня 2015 року.

Закон "Про прокуратуру" не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Відповідно до частини 20 статті 86 Закону "Про пракуратуру", умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача до органу пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України у п.2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року вказав, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, Позивачем не була надана відповідачу довідка про розмір заробітної плати на підставі, якої треба зробити перерахунок пенсії. Так саме дана довідка не була надана і до суду.

Суд, вважає, що у УПФУ м.Дружківка не має підстав здійснювати перерахунок пенсії Позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність, а тому дії управління про відмову в перерахунку пенсії у зв'язку зі збільшенням посадових окладів працівникам прокуратури, ґрунтуються на нормах діючого закону.

Підсумовуючи викладене, можна зазначити, що на теперішній час питання перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури у зв'язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб не врегульовано на законодавчому рівні, а тому управління, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії Позивачу, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини, викладеною в ухвалі від 3 червня 2014 року у справі "Великода проти України". У цій справі заявниця отримувала свою пенсію у сумі, визначеній рішенням суду від 19 січня 2010 року, до тих пір, поки механізм нарахування її пенсії, встановлений вищезазначеним судовим рішенням на підставі закону, чинного на час подій, не було змінено шляхом внесення змін до відповідних законодавчих актів, внаслідок чого розмір її пенсії був зменшений.

Так, у цій справі Європейський Суд дійшов висновку, що зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу. Зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Також Суд зауважив про відсутність доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не зміг дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції. За висновками Європейського Суду, зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Посилання Позивача на рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року у справі №8-рп/99 та від 20.03.2002 року у справі №5-рп/2002 року є неприйнятними, оскільки перше рішення стосується житлово-комунальних пільг по оплаті житлово-комунальних послуг працівниками міліції та членів їх сімей, а друге щодо зупинення статтею 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" на 2001 рік дії положень законодавчих актів у частині надання пільг, компенсацій і гарантій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів, а саме: безкоштовний капітальний ремонт жилих приміщень громадян (пункт 1); надання бюджетних кредитів та позик (пункт 2); безплатне або пільгове встановлення телефону (пункт 3); безплатне або пільгове користування телефоном (пункт 4); безплатне або пільгове санаторно-курортне лікування (пункт 5); безплатне або пільгове забезпечення автомобілями (пункт 7); звільнення або зменшення плати за житло, комунальні послуги, електроенергію, газ, паливо особам, яким надані зазначені пільги (пункт 8); безкоштовний проїзд всіма видами пасажирського міського (комунального) та приміського транспорту (пункт 9), а статтею 60 цього Закону - дію статті 44 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", окремих положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Тобто жодне з наведених рішень в обґрунтування позову не стосується пенсійного забезпечення.

Проаналізувавши наведені норми законодавства в сукупності з обставинами даної справи й наявними у ній доказами, правильним є висновок про те, що право на отримання пенсії за вислугу років позивачем було реалізовано й він отримує її у розмірі, встановленому статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ у редакції 1991 року; право ж на перерахунок пенсії може бути реалізовано ним на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на теперішній час питання перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати/ прожиткового мінімуму для працездатних осіб на законодавчому рівні не врегульовано, то управління, відмовляючи в перерахунку пенсії Позивачу, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон №1697 не визнаний неконституційним, тому пілягає застосуванню до спірних правовідносин.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.246,247,250 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області про оскарження дій суб"єкту владних повноважень - відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дружківський міський суд протягом 30 днів з дня проголошення постанови, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України -з дня складання у повному обсязі.На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України -з дня складання у повному обсязі.

Суддя: А. Л. Гонтар