Справа № 812/2125/17
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/2125/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання відновити виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання відновити виплату пенсії. Позовні вимоги мотивовано таким.

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Лисичанську Луганської області. Згідно з довідкою від 22.04.2015 № 924012181 позивача взято на облік як внутрішьо переміщену особу в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лисичанської міської ради.

До червня 2017 року включно позивач отримував пенсію за віком шляхом зарахування коштів на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», яка була йому призначена довічно. З 01.07.2017 відповідач припинив виплачувати позивачеві пенсію, про що йому стало відомо в серпні 2017 року після дзвінка на «Гарячу лінію» ПАТ «Ощадбанк». При цьому відповідач жодним чином не повідомив позивача про причини припинення виплати пенсії.

Позивач вважає дії відповідача щодо припинення виплати йому пенсії протиправними й такими, що порушують його конституційні права. Тому позивач просить визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати йому з 01 липня 2017 року пенсії за віком, зобов'язати відповідача з 01 липня 2017 року відновити виплату йому пенсії за віком шляхом перерахунку на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Ухвалою суду від 03.01.2018 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відстрочено позивачеві сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

22.01.2018 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він посилається на таке.

22.04.2015 позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про взяття на облік пенсійної справи. З 28.04.2015 позивача взято на облік до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області.

З метою посилення контролю в системі обліку внутрішньо переміщених осіб та на підставі інформації, яка надійшла від Служби безпеки України про можливо безпідставну виплату пенсій внутрішньо переміщеним особам, щодо яких необхідна перевірка обґрунтованості продовження виплати пенсій на підконтрольній Україні території, виплата пенсії позивачу з 01.04.2017 була призупинена.

Згідно з пунктом 5 Порядку призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у зазначених законодавством випадках - її законний представник, подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання (перебування), незалежно від факту реєстрації місця проживання (перебування).

ОСОБА_1 не звертався з особистою заявою для повторної перевірки фактичного місця реєстрації.

Згідно з протоколом соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб № 60-3 від 04.09.2017 було винесено рішення на засіданні Міської комісії з питання призначення або відмови в призначення пенсії, де вказано про відмову у виплаті пенсії позивачу.

Орган Пенсійного фонду України призначає (відновлює) пенсію на підставі рішення комісії.

З урахуванням зазначеного з 01 квітня 2017 року виплата пенсії по пенсійній справі ОСОБА_1 призупинена згідно списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб до з'ясування.

На підставі викладеного відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими й просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог (арк. спр. 18-19).

Суд, розглянувши адміністративну справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши надані сторонами докази відповідно до вимог статей 73-77 КАС України, дійшов такого.

На підставі даних пенсійної справи судом установлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено пенсію за віком довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_2 (арк. спр. 12).

Зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 (арк. спр. 8-9).

Згідно копії довідки від 22.04.2015 № 924012181, виданої УПСЗН Лисичанської міської ради, позивача взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (арк. спр. 11). Тимчасова адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_2. Дата закінчення дії довідки не вказана.

22.04.2015 ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області з заявою про запит його пенсійної справи (арк. спр. 21).

Згідно з розпорядженням УПФУ в м. Лисичанську Луганської області від 24.05.2015 № 5617 позивачу було проведено перерахунок пенсії за віком, призначеної в минулих роках, у зв'язку з обліком справи, та взято позивача на облік в управлінні (арк. спр. 20).

Як зазначено у позовній заяві, позивачеві з 01.07.2017 було призупинено виплату пенсії.

Доказів про повідомлення позивача про підстави припинення виплати йому пенсії відповідачем до справи не надано.

Як слідує з протоколу засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 04.09.2017 № 60-3 на підставі актів обстеження матеріально-побутових умов проживання 71 внутрішньо переміщених осіб, по яким здійснена додаткова перевірка з підстав, визначених п.п. 2) п. 4 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого ПКМУ № 365, а саме наявності інформації про повернення внутрішньо переміщеної особи на тимчасово окуповану територію України, до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, чи виїзду за кордон, комісія вирішила відмовити у соціальних виплатах зазначеним особам, у тому числі й позивачеві (арк. спр. 22-26).

Вирішуючи питання щодо припинення відповідачем виплати пенсії позивачеві, суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі статтею 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до статті 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Судом установлено, що позивачем до УПФУ було надано довідку, згідно з якою його взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, в Управлінні соціального захисту населення Лисичанської міської ради, дата закінчення дії довідки не вказана.

Отже, позивач набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується копією довідки, доказів скасування цієї довідки відповідачем до справи не надано.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За статтею 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 Закону № 1058-IV зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Так, у частині першій цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, в статті 49 Закону № 1058-IV чітко встановлено, що виплата пенсії припиняється тільки за рішеннями двох суб'єктів - територіального органу ПФУ або суду, та лише з підстав, визначених у цій статті.

За статтею 3 Закону № 1058-IV до суб'єктів системи пенсійного забезпечення в Україні не належить Держприкордонслужба.

Відтак, інформація, яка надійшла від Держприкордонслужби, сама по собі не може бути підставою для припинення виплати пенсій особі.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ані УПФУ в Кремінському районі Луганської області, ані Рубіжанське об'єднане УПФУ Луганської області не приймали жодних рішень про припинення (призначення, поновлення) виплати пенсії позивачу з 01 липня 2017 року, що слідує з письмового відгуку відповідача та підтверджується копією пенсійної справи позивача.

Таким чином, суд вважає, що на час припинення відповідачем виплати пенсії позивачу 01.07.2017 були відсутні встановлені статтею 49 Закону № 1058-IV підстави для такого припинення.

Разом з цим, Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Саме на цей Порядок відповідач посилається в відзиві на позовну заяву, як на підставу призупинення виплати пенсії позивачу.

Суд відхиляє ці доводи відповідача щодо підстав призупинення пенсії позивачу, оскільки припинення виплати пенсії позивачу відбулося з підстав, не передбачених у статті 49 Закону № 1058-IV.

Отже, суд дійшов висновку, що на час припинення пенсії позивачу 01.07.2017 не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для такого припинення, тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення йому виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому зокрема статтею 46 цього Закону.

Відповідно частини другої статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Оскільки судом установлено, що відповідач протиправно припинив виплату пенсії позивачеві.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, в той час як відповідач не довів правомірності своїх дій. За таких обставин позовні вимоги належать до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачу було відстрочено сплату судового збору по справі до ухвалення судового рішення, суд при ухваленні рішення на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 640 грн на користь держави.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання відновити виплату пенсії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо невиплати з 01 липня 2017 року пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Сосюри, 347, ід. номер 21792407) з 01 липня 2017 року відновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, адреса фактичного проживання за довідкою внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3) шляхом перерахунку на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Стягнути на користь Державного бюджету України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Сосюри, 347, ід. номер 21792407) судовий збір в сумі 640,00 грн (шістсот сорок грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 29 січня 2018 року.

Суддя І.О. Свергун