Справа № 525/1208/17
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/1208/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2018 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Хоролець В.В.

при секретарі Пилипенко П.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого інспектора поліції Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенка Олександра Валерійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія БР №654717 від 06.11.2017 року, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що 06.11.2017 року близько 12 години він керував автомобілем НОМЕР_1 і рухався в селищі Велика Багачка Полтавської області по вулиці Каштанова до перехрестя вулиці Шевченка. Він помітив патрульний автомобіль поліції, який знаходився на перехресті і створював аварійну обстановку, однак патрульний поліцейський показав йому жестом зупинитися. Він виконав зупинку автомобіля і інспектор патрульної поліції повідомив його про те, що причиною зупинки керованого ним автомобіля є те, що він розмовляв по телефону. На його (ОСОБА_1.) заперечення цього факту інспектор поліції не відреагував і повідомив, що його буде притягнуто до адміністративної відповідальності, про що буде винесена відповідна постанова. Він попросив патрульного поліцейського надати можливість переглянути відео з веб-камери, що знаходився на одязі поліцейського. Під час огляду відеозапису, як вказує у позовній заяві позивач, було виявлено, як рухається керований ним автомобіль Деу-Ланос сірого кольору, однак з відеозапису не вбачається, що він тримав телефон у руці і розмовляв по ньому. Він звернув увагу поліцейського на зміст наявного відеозапису, однак поліцейський вказав про те, що ОСОБА_1 буде притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки нібито допустив порушення ПДР України.

06.11.2017 року старшим інспектором поліції Управління патрульної ВМАЗ в м. Полтаві ДПП Ніколенком О.В. була винесена постанова серія БР №654717 про накладення адміністративного стягнення, з якої вбачається, що його (ОСОБА_1.) дії кваліфіковано за ч.2 ст.122 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що він не вчиняв правопорушення, про яке вказано в постанові старшого інспектора поліції Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенка О.В. від 06.11.2017 року, оскільки під час руху та керування автомобілем, він не тримав телефон у руці та не здійснював розмову по телефону; вважає, що належних і беззаперечних доказів вчинення адміністративного правопорушення інспектором поліції в постанові не вказано, продемонстрований йому інспектором поліції відеозапис не вказує на те, що він вчиняв протиправні дії, про які вказано у постанові про накладення адміністративного стягнення від 06.11.2017 року. Також, позивач у позовній заяві вказує, що інспектор поліції порушив порядок притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки виніс оскаржувану постанову на місці, не надав йому (тобто водію ОСОБА_1.) як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, можливості, зокрема, отримати правову допомогу, зібрати докази своєї невинуватості.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що він не вчиняв порушення правил дорожнього руху та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, позивач ОСОБА_1 14.11.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія БР №654717 від 06.11.2017 року за ч.2 ст.122 КУпАП, винесену відносно нього старшим інспектором поліції Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенком О.В. та закрити провадження по даній адміністративній справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.а.с.1-3).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15.11.2017 року було відкрито провадження у даній адміністративній справі і попереднє судове засідання у справі призначено на 28.11.2017 року (а.с.8).

28.11.2017 року у даній адміністративній справі було проведено попереднє судове засідання і ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.11.2017 року призначено судовий розгляд справи на 11.12.2017 року (яке в подальшому відкладалося з поважних причин на інші дати); цією ухвалою суду було витребувано у відповідача-суб'єкта владних повноважень для огляду в судовому засіданні відеозапис руху транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2 від 06.11.2017 року (а.с.18).

30.11.2017 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача у справі-суб'єкта владних повноважень старшого інспектора ВМАЗ Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенка Олександра Валерійовича, до якого додані завірена копія оскаржуваної ОСОБА_3 постанови про накладення адміністративного стягнення серія БР №654717 від 06.11.2017 року за ч.2 ст.122 КУпАП та диск з відеозаписом (а.с.а.с.24-29). Із заперечень відповідача у справі-суб'єкта владних повноважень старшого інспектора ВМАЗ Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенка О.В. вбачається, що 06.11.2017 року він виявив правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки бачив, як під час керування автомобілем НОМЕР_2 водій користувався засобами мобільного зв'язку під час руху, тримаючи в руці мобільний телефон, чим було допущено порушення п. 2.9 «д» ПДР України, що підтверджується його поясненнями як інспектора поліції та наявним відеозаписом з нагрудної камери, яка була закріплена на його службовому одязі. Також інспектор поліції вважає, що ним не було порушено порядок притягнення водія до адміністративної відповідальності, оскільки винесення постанови на місці у справах даної категорії надає йому право винести таку постанову безпосередньо на місці вчинення правопорушення.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, яким, зокрема, КАС України викладено в новій редакції. Згідно пп.10 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень КАС України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, що з 15.12.2017 року набув чинності новий КАС України, ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.12.2017 року вирішено дану адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 продовжити розглядати у спрощеному позовному провадженні; розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження призначений на 29.01.2018 року (а.с.а.с.42-43).

23.01.2018 року відповідач у справі- суб'єкт владних повноважень старший інспектор ВМАЗ Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенко Олександр Валерійович направив до суду письмовий відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 (а.с.а.с.51-54), до якого додано ДВД-диск та реєстр відправлень №149; вбачається, що зміст даного відзиву майже повністю відповідає змісту письмових заперечень старшого інспектора ВМАЗ Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенка О.В. на даний позов, які подавилися даним суб'єктом владних повноважень до суду 30.11.2017 року. В даному відзиві також вказується, що відповідач у справі просить суд розглядати справу у його відсутність, врахувати зміст поданого ним відзиву та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений адміністративний позов підтримав в повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що в ньому викладені і просив його задовольнити. Також посилався на те, що відповідачем у справі не надані беззаперечні і достатні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, про яке вказано у оскаржуваній ним постанові серія БР №654717 від 06.11.2017 року.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, детально дослідивши та проаналізувавши письмові докази на засадах змагальності та диспозитивності, переглянувши в судовому засіданні диск з відеозаписом за 06.11.2017 року, що доданий до письмових заперечень відповідача у справі (а.с.29) (диск, що доданий до відзиву на позов не відкрився для перегляду (що підтверджено відповідним актом), зміст письмових заперечень та відзиву відповідача-суб'єкта владних повноважень старшого інспектора ВМАЗ Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенка О.В. (а.с.а.с.24-27,51-54) і давши цим всім доказам належну оцінку, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого інспектора ВМАЗ Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенка Олександра Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серія БР №654717 від 06.11.2017 року за ч.2 ст.122 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

06 листопада 2017 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР №654717, що винесена в селищі Велика Багачка Полтавської області (як вказано у постанові) відповідачем по справі - старшим інспектором ВМАЗ УПП в м. Полтаві ДПП Ніколенком Олександром Валерійовичем, водія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП за те, що він, 06.11.2017 року о 11 год. 25 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_2 поблизу будинку №96 по вулиці Шевченка в селищі Велика Багачка Полтавської області, користувався засобом зв'язку, тримаючи його в руці, а саме, розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п. 2.9 «д» Правил дорожнього руху України; даною постановою, за вищевказане адміністративне правопорушення, на водія ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн., що передбачений санкцією частини цієї статті (а.с.5). Копія даної постанови була направлена водію ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку 07.11.2017 року за номером 15327/Н1/26-2017.

Як вбачається з доводів позовної заяви ОСОБА_1, а також його пояснень в судовому засіданні, він дійсно об 11 год. 25 хв. керував автомобілем НОМЕР_2 і рухався з вулиці Каштанова до вулиці Шевченка в селищі Велика Багачка Полтавської області, при цьому, як вказує позивач, він не розмовляв по телефону під час руху і не тримав його в руці; посилався на те, що продемонстрований йому інспектором поліції на місці відеозапис руху його автомобіля не вказує на те, що він допустив порушення п.2.9 «д» ПДР України за обставин, які вказані інспектором поліції в постанові від 06.11.2017 року серія БР №654717.

У своїх письмових запереченнях та у відзиві на поданий адміністративний позов, відповідач-суб'єкт владних повноважень вказує про те, що ним особисто та за допомогою нагрудної відеокамери було зафіксовано, що водій ОСОБА_1 допустив порушення п.2.9 «д» ПДР України за обставин, які вказані в постанові від 06.11.2017 року серія БР №654717; також, з наявних у справі заперечень та відзиву відповідача у справі слідує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серія БР №654717 від 06.11.2017 року відносно водія ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП винесена ним згідно ст.ст.222,251,252,283,284 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 ст.122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно п.2.9 «д» ПДР України, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативно транспортних засобів під час виконання ними невідкладеного службового завдання).

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 278 КУпАП визначає умови підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно даної норми, орган, (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться у вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.9 КАС України (в редакції 2017 року), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За нормою ч.2 ст.73 КАС України (в редакції 2017 року), яка визначає поняття належності доказів, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як чітко визначено положеннями ст.76 КАС України (в редакції 2017 року), яка врегульовує поняття та юридичний зміст достатності доказів, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; при цьому, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно загального правила ч.1 ст.77 КАС України (в редакції 2017 року), яка врегульовує поняття та юридичний зміст обов'язку доказування, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, згідно ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з письмових заперечень та відзиву відповідача у справі-суб'єкта владних повноважень старшого інспектора ВМАЗ УПП в м. Полтаві ДПП Ніколенка Олександра Валерійовича, правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, яке допустив 06.11.2017 року в селищі Велика Багачка Полтавської області водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_1, зафіксоване за допомогою відеозйомки із застосування бодікамери ВІ-00117. Також, з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР №654717 від 06.11.2017 року щодо водія ОСОБА_1 вбачається, що до постанови додається запис з бодікамери ВІ-00117 (а.с.5).

З переглянутого в судовому засіданні диску з відеозаписом, що датований 06.11.2017 року (диск, який відкрився для перегляду знаходиться на аркуші 29 даної справи) вбачається, що на відеозаписі видно, як рухається автомобіль НОМЕР_4 з вулиці Каштанова до вулиці Шевченка, вбачається, як інспектор патрульної поліції здійснює зупинку даного транспортного засобу і вказує водію ОСОБА_1 про те, що він здійснював розмову по мобільному телефону, на що водій ОСОБА_1 заперечив даний факт. При цьому, детальний неодноразовий перегляд наявного відеозапису вказує на те, що на відеозаписі чітко і поза розумним сумнівом не вбачається того факту, що водій вищевказаного автомобіля ОСОБА_1 саме під час руху автомобіля користується засобом зв'язку (мобільним телефоном), тримаючи його в руці (тобто порушив п.2.9 «д» ПДР) та розмовляє по ньому (як поряд з іншим вказано у оскаржуваній позивачем постанові, що винесена уповноваженим інспектором поліції); по суті, зі змісту наявного переглянутого відеозапису не можливо встановити факту зазначеного правопорушення; з огляду на положення ст.76 КАС України, переглянутий відеозапис (з огляду на його зміст до часу зупинки автомобіля НОМЕР_5 патрульним поліцейським) не є достатнім доказом на підтвердження обставин, які викладені в постанові по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП. З огляду на зміст та співвідношення п.2.9 «д» ПДР України та ч.2 ст.122 КУпАП (дане посилання вказується судом лише з огляду на зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення серія БР №654717), суд враховує та розмежовує, що користування засобами зв'язку, тримаючи їх в руці саме по собі заборонено, не зважаючи на те, чи розмовляла особа по телефону чи ні.

При цьому, суд при оцінці цього доказу враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77 КАС України, об'єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України, в матеріалах справи відсутні.

Що ж стосується інших доводів позовної заяви ОСОБА_1 про те, що відповідач у справі-старший інспектор ВМАЗ Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенко О.В. допустив порушення самого порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки на місці виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення від 06.11.2017 року за ч.2 ст.122 КУпАП, то суд безпосередньо в цій частині доводів позивача (незалежно від висновків, які судом наведені вище щодо самого факту вчинення правопорушення та доказів, поданих на його підтвердження) не погоджується з доводами позивача ОСОБА_1, враховуючи зміст Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015 та того, що уповноважений інспектор патрульної поліції, відповідно до положень ст.ст.222,258 та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, наділений правом на місці виносити такого роду постанови у справах про адміністративного правопорушення. Тобто, в цьому контексті доводів позовної заяви суд погоджується з посиланнями відповідача у справі-суб'єкта владних повноважень старшого інспектора ВМАЗ УПП в м. Полтаві ДПП Ніколенка О.В., що викладені ним в пунктах 2 письмових заперечень та відзиву відповідача у справі на поданий позов. Отже, в цій частині доводи позивача у справі ОСОБА_1 щодо дій відповідача, які пов'язані з винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці є безпідставними.

Крім цього, з переглянутого в судовому засіданні відеозапису також вбачається, що інспектором патрульної поліції Ніколенком О.В. водію ОСОБА_1 було роз'яснено зміст ст.63 Конституції України, а також його права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема, право оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. Тобто, будь-яких сумнівів у тому, що інспектор патрульної поліції допустив порушення самого порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності (в частині процедури винесення постанови), з переглянутого судом відеозапису не вбачається.

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, оглянутого відеозапису з бодікамери патрульного поліцейського, що наданий стороною відповідача у справі, з урахуванням Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій,ухвалених 13 лютого 1991 року,та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77 КАС України (в редакції 2017 року), суд приходить до висновку, що з урахуванням наданих відповідачем-суб'єктом владних повноважень доказів, зокрема, наявного відеозапису (в межах обсягу, який знаходиться на диску, що приєднаний до матеріалів справи на аркуші 29) вбачається, що з цього доказу (який був наданий суду як підстава правомірності дії суб'єкта владних повноважень за обставин, що мали місце 06.11.2017 року в селищі Велика Багачка Полтавської області) чітко, достатньо та «поза розумним сумнівом» (який стосується оцінки доказів і про що вказується у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та остаточному Рішенні ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України від 17.06.2011 року) не прослідковується і не вбачається, що водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_1 06.11.2017 року, під час керування даним автомобілем користувався засобом зв'язку, тримаючи його в руці (як вказано в оскаржуваній позивачем постанові від 06.11.2017 року), відповідно, суд приходить до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП відсутній, оскільки факт порушення водієм п.2.9 «д» Правил дорожнього руху відповідачем не доведено та судом, під час судового розгляду справи, не встановлено. Отже, з урахуванням сукупності вищевикладених обставин справи, суд повинен прийти до висновку про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БР №654717 від 06.11.2017 року, що винесена на місці старшим інспектором ВМАЗ УПП в м. Полтаві ДПП Ніколенком Олександром Валерійовичем про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню.

З огляду на зміст переглянутого відеозапису при розгляді даної справи суд повинен відмітити, що формат спілкування з уповноваженими працівниками органу поліції саме під час процедури понесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, який стосується висловлення незгоди з діями поліцейських та заперечення порушення відповідного правила дорожнього руху, враховуючи положення ст.ст.1,222,287,289 КУпАП, не може бути прийнятним у тому виді, який зафіксований на відеозаписі, оскільки станом на день винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення учасник справи про адміністративне правопорушення не був позбавлений процесуального права оскаржити винесену уповноваженим інспектором патрульної поліції постанову у справі про адміністративне правопорушення виключно у спосіб та порядку, що передбачені законодавством.

В ч.3 ст.286 КАС України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 року) визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи висновки, до яких суд дійшов вище з приводу наявності передбачених підстав для скасування оскаржуваної позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР №654717 від 06.11.2017 року, що винесена старшим інспектором ВМАЗ УПП в м. Полтаві ДПП Ніколенком Олександром Валерійовичем про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, з огляду на норми п.3 ч.3 ст.286 КАС України, які діють з 15.12.2017 року, провадження у адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.19, ч.2 ст.61 Конституції України, ст.ст.7,9,245,246,251,252,254,268,280,293 КУпАП, ст.ст.6,9,72,73,76,77,241-246,255,257,271-272,286,293,297 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Рішенням Конституційного суду України №3-рп/2015 від 08.04.2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КУпАП, Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі №5-рп/2015, суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого інспектора ВМАЗ Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенка Олександра Валерійовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія БР №654717 від 06.11.2017 року за ч.2 ст.122 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія БР №654717 від 06.11.2017 року, винесену старшим інспектором ВМАЗ Управління патрульної поліції в м. Полтаві ДПП Ніколенком Олександром Валерійовичем про притягнення громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя селища АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн., а провадження по даній справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч.1 ст.272 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В.Хоролець