Справа № 237/5495/17
Суддя: Сенаторов В. А.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа номер 237/5495/17
Номер провадження 2-а/237/46/18
РІШЕННЯ

Іменем України

25.01.18 року м. Курахове

Суддя Марїнського районного суду Донецької області Сенаторов В.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області щодо припинення виплати пенсії за інвалідністю ОСОБА_1;

- зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області, поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити заборгованість за період, починаючи з березня 2017 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 2006 року здобув право на отримання пенсії за інвалідністю 2 групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням серії АЗ № 153770. З березня 2017 року відповідачем припинено виплату пенсії позивачу.

Позивач звернувся до відповідача з питанням виплати належної йому пенсії та листом від 18.09.2017 року за № 133/к-08-01-08 УПФУ в Марїнському районі Донецької області йому було повідомлено про зупинення в виплати пенсії. Рішення вмотивовано з посиланням на положення Постанови КМУ № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» в якій зазначив, що контроль за проведенням соціальних виплат здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення шляхом відвідування фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається відповідний документ. Саме органи соціального захисту населення наділені повноваженнями щодо призупинення (припинення) соціальних виплат (а.с. 7).

Ухвалою від 14.12.2017 року, відповідно до ст. 183-2 КАС України, відкрито скорочене провадження по справі.

Представник відповідача заперечення у встановлений законодавством строк та порядок не подав.

Суддя, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини зазначає наступне.

Як вбачається з паспорту громадянина України серії ВА № 684543, пенсійного посвідчення серії АЗ № 153770 позивач є особою пенсійного віку отримує пенсію за інвалідністю (а.с. 6, 9).

З довідки від 09.02.2016 року № НОМЕР_1 ОСОБА_2 соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації Донецької області вбачається, що ОСОБА_1 взято на облік в якості внутрішньо переміщеної особи за адресою: вулиця Енергетиків, 35, м.Курахове Марїнського району Донецької області (а.с.4).

З паспорту вбачається, що місцем реєстрації позивача є вулиця Тесленко,18 м.Донецьк Донецької області з 24.03.1980 року (а.с. 10).

З листа ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області від 18.09.2017 року за № 133/к-08-01-08 вбачається, що позивачу відмовлено в подовженні виплати пенсії з посиланням на положення Постанови КМУ № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» в якій зазначено, що в якій зазначив, що контроль за проведенням соціальних виплат здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення шляхом відвідування фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається відповідний документ. Саме органи соціального захисту населення наділені повноваженнями щодо призупинення (припинення) соціальних виплат. Разом із тим відповідач зазначив, що в березні 2017 року після обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб, управлінням встановлено, тому йому було призупинено виплату пенсії (а.с. 7-8).

Судом застосовується законодавство на час виникнення правовідносин.

Положеннями ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно із ч. 1 ст. 47 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У ст. 49 цього Закону зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу не обґрунтоване посиланням на жодну із вказаних підстав, бо посилання відповідача на постанову КМУ №365 від 08.06.2016 року порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, як на підставу для припинення виплати пенсії є протиправним, з огляду на те, що це є підзаконним нормативним актом.

Відповідно до частини 2 ст. 49 цього Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Таким чином, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення/ призупинення виплати пенсії, як отримання інформації з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб.

Оцінюючи спірні правовідносини суд звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку загальним захворюванням (інвалід другої групи) , та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Поряд із цим суд вважає за необхідне відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту права на пенсію та в порядку передбаченому з п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України прийняти рішення про присудження виплати пенсій з Державного бюджету України - у межах суми стягнення за один місяць.

Щодо розподілу судових виплат, суд зазначає наступне у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відтак судові витрати в розмірі 640 гривень по справі підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Мар'їнському районі Донецької області (85600, місто Мар'їнка, вул. Заводська, 24, ) в розмірі 640 гривень на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за № 1058-IV, ст. ст. 2, 5, 6-9, 121-123, 139, 242-246, 255, 262-263, 371 КАС України, суддя, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області щодо припинення виплати пенсії за інвалідністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області (індекс 85600, місто Мар'їнка, вул. Заводська, 24, ), поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 березня 2017 року на рахунок 8244, відкритий позивачем раніше у ОПЧ № 10004/0551 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути на користь держави судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Марїнському районі Донецької області (85600, місто Марїнка, вул. Заводська, 24, ) в розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Мар'їнський районний суд Донецької області.

Суддя В.А.Сенаторов

Дата документу 25.01.2018 року