Справа № 334/3678/17
Суддя: Ісаков Д. О.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 29.01.2018
Справа № 334/3678/17
Провадження № 2-а/334/70/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року Ленінським районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Ісакова Д.О.

при секретарі: Гопка Л.І.

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправним та зобов'язання призначити пенсію.

В обґрунтування позову зазначив, що він у 2009 року здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням, яке видано Пенсійним фондом України.

У 2014 році він змушений був залишити своє місце проживання в Донецькій області, та переміститися до м. Запоріжжя, факт його внутрішнього переміщення потверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи НОМЕР_4 від 04 травня 2016 року виданою УПСЗН Запорізької міської ради по Ленінському району.

В листопаді 2017року відповідач припинив виплату йому пенсії, тому в травні 2017 року, позивач звернувся до відповідача з заявою про надання інформації стосовно припинення виплати йому пенсії та просив поновити виплати.

26 травня 2017 року відповідач надав відповідьпозивачу, що йому було припинено виплату пенсії згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району.

Позивач просив суд визнати дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо припинення виплати йому пенсії протиправними, зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту її припинення, з листопада 2016 року.

15.12.2017 набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII, згідно з яким КАС України викладено у новій редакції.

Підпунктом 10 п. 1 Перехідних положень КАС України установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокрема справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до приписів статей 257 та 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки у відповідача відсутні правові підстави для поновлення виплати пенсії, та надав письмові заперечення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, з'ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень..

Статтею 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на пенсію за віком, що підтверджується пенсійними посвідченнями НОМЕР_2 та НОМЕР_3, які видані Пенсійним фондом України.

У 2014 році ОСОБА_1 залишив своє місце проживання Донецькій області, та перемістився до м. Запоріжжя, що потверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 04.05.2016 року виданою УПСЗН Запорізької міської ради по Дніпровському (Ленінському) району.

ОСОБА_1 з перебуває на обліку у Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Виплата пенсії ОСОБА_1, припинено з грудня 2016 року.

В травні 2017 року позивач звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про надання інформації стосовно припинення виплати йому пенсії та просив поновити виплати пенсії.

26 травня 2017 року Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя своїм листом №85/З-1 повідомило позивача, що у зв'язку з не підтвердженням місця фактичного проживання ОСОБА_1 за адресою вказаною у довідці внутрішньо переміщеної особи та даними обміну інформації з управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району з грудня 2016 року було призупинено виплату пенсії. Також Відповідач в даному листі повідомляє, що управлінням праці та соціального захисту населення по дніпровському району Запорізької міської ради було скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як передбачено ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і

свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Законупередбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Системний аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Судом було встановлено, рішення пенсійним органом щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії не приймалося.В своїх запереченнях представник відповідача посилалася, щовиплата пенсії позивачу призупинена з 01.12.2016, на підставі повідомлення, що комісія з питань призначення (відновлення), припинення соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району винесла рішення про відмову в поновленні пенсійних виплат, у зв'язку з встановленням факту відсутності Позивача за адресою: АДРЕСА_1 на час обстеження та скасуванням довідки.

Водночас статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав, передбачених законом, для припинення позивачеві виплати пенсії, а тому суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення позивачеві виплати пенсії є протиправними.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ ) у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України ( пункт 51 цього рішення ).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з

якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Беручи до уваги ч. 2 статтю 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»суд дійшов висновку, що нарахована пенсія була не отримана з вини Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України м.Запоріжжя. Таким чином заборгованість має бути виплачена за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 є протиправними, суперечить як чинному національному законодавству так і практиці Європейського Суду з прав людини, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Виплата пенсії ОСОБА_1, припинено з грудня 2016 року, а не з листопада, як він зазначає в адміністративному позову, тому позов підлягаю частковому задоволенню з 01 грудня 2016 року.

Посилання відповідача на те, що припинення виплати пенсії позивачеві відповідає положенням Постанови Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року є безпідставними з огляду на викладені вище обставини.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.1, 2, 3, 8, 9, 14, 15, 19, 32, 43, 59, 72-77, 90, 94, 139, 143, 160, 168, 189, 243-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295, 370, пп. 10 п. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1- протиправними.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відновити виплату пенсії, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, з моменту її припинення - з 01 грудня 2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Ісаков Д. О.