Справа № 820/44/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків

30.01.2018 р. справа №820/44/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження відповідно до ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського ОУПФУ м. Харкова про 1) визнання неправомірними дій Шевченківського ОУПФУ м. Харкова по неврахуванню частини грошового забезпечення за вересень 1983 р. в сумі 460,00 руб при проведенні відповідно розпорядження №184288 від 12.07.2017 р. перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент. код НОМЕР_1 , за його заявою від 30.05.2017 р.; 2) визнання неправомірними дій Шевченківського ОУПФУ м. Харкова по ненарахуванню підвищення пенсії на 50 процентів мінімальної пенсії за віком за п. б) ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" при проведенні відповідно розпорядження №184288 від 12.07.2017 р. перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент. код НОМЕР_1 , за його заявою від 30.05.2017 р.; 3) визнання неправомірними дій Шевченківського ОУПФУ м. Харкова по ненарахуванню підвищення пенсії на 150 процентів мінімальної пенсії зі віком згідно ч. 3 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції, що діяла з 22.12.1995 р., при проведенні відповідно розпорядження №184288 від 12.07.2017 р. перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент. код НОМЕР_1 , за його заявою від 30.05.2017 р.; 4) зобов`язання Шевченківського ОУПФУ м. Харкова провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент. код НОМЕР_1 , з врахуванням суми грошового забезпечення за вересень 1983 р. в сумі 824,17 руб., підвищення пенсії на 50 процентів мінімальної пенсії за віком за п. б) ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та підвищення пенсії на 150 процентів мінімальної пенсії зі віком згідно ч. 3 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції, що діяла з 22.12.1995 р., за період з 30.05.2017 р. до моменту проведення перерахунку і виплатити ОСОБА_1 різницю в сумі пенсії за вказаний період, , -
встановив:

Позов був поданий за допомогою засобів поштового зв`язку, до канцелярії суду надійшов 04.01.2018 р. Рішення про відкриття провадження у справі було прийнято 05.01.2018 р. Згідно з ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 18.01.2018 р. Відзив на позов надійшов до суду 26.01.2018 р.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що громадянин має право на перерахунок пенсії у зв`язку з помилковим неприйняттям терорганом ПФУ до обчислення розміру пенсії всіх сум одержаного доходу, а також безпідставним не збільшенням розміру пенсії на додаткові платежі як учаснику бойових дій.
Відповідач, Шевченківське ОУПФУ м. Харкова, з поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що при обчислення розміру пенсії були враховані усі можливі доходи громадянина постійного характеру, а також застосовані усі надбавки.
Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
За матеріалами справи судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з посвідченням від 03.04.2014 р. одержує пенсію за віком, 30.05.2017 р. подавав до райУПФУ документи для проведення перерахунку пенсії (архівна довідка від 06.06.2014 р. №8/234284 Федеральної державної казенної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації»), перерахунок був проведений з 01.01.2017 р. з урахуванням суми доходу за вересень 1983 р. у розмірі 364,00 руб.
Письмовою заявою від 10.10.2017 р. позивач звертався до ОУПФУ з приводу неприйняття до розрахунку суми виплати за вересень 1983 р. у розмірі 460,00 руб. та не підвищення пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком як учаснику бойових дій. На вказане звернення отримав відповідь листом №303/Л-ІІ від 24.10.2017 р., у тексті якого зазначено, що пенсія призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума за вересень 1983 р. у розмірі 460,00 руб. не може бути взята до розрахунку пенсії, бо, по-перше, є одноразовою виплатою, а, по-друге, відсутні дані про справляння з цієї суми страхових внесків до соціальних фондів. Доплата до пенсії як учаснику бойових дій відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» склала 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і дорівнює станом на 30.09.2017 р. 328,00 грн. (1312,00 грн.*25%:100), станом на 01.10.2017 р. 363,00 грн. (1452,00 грн.*25%:100).
Письмовою заявою від 06.11.2017 р. позивач знов звернувся до райУПФУ з тієї ж самої причини.
На вказане звернення отримав відповідь листом №422/Л-ІІ від 20.11.2017 р., у тексті якого були викладені аналогічні до поперечної відповіді мотиви.
Таким чином, судом з`ясовано, що спір склався з приводу соціального захисту громадянина в частині визначення терорганом ПФУ розміру пенсії.
Згадані правовідносини унормовані як приписами загальних норм права, до яких належать положення ст. 46 Конституції України, ст.25 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", так і спеціальних норм права.
Проте, оскільки пенсія позивачу призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без застосування норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", то суд не вбачає підстав для поширення на спірні правовідносини положень спеціальних норм права і з цих міркувань відхиляє посилання на Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", так як у справі відсутні документи, котрі б засвідчували право позивача на призначення, одержання та перерахунок пенсії у порядку цього акту законодавства.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 99, 211 КАС України, суд не знаходить порушень у діях владного суб`єкта з приводу застосування ст.ст. 40, 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позаяк позивачем до звернення до було додано жодних документів про нарахування внесків на державне соціальне страхування або збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на суму у розмірі 460,00 руб. за вересень 1983 р. (як того вимагають приписи діючого на території України закону).
При цьому застосування ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції як до внесення змін Законом України від 22.05.2003 р. №854-IV, такі і після внесення змін Законом України від 22.05.2003 р. №854-IV не впливають на правильність судження райУПФУ з даного приводу, позаяк згідно з п.п. 1 і 2 ст. 5 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з доходів громадян» грошове забезпечення військовослужбовців не є об`єктом справляння збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно з ст. 2 Закону України «Про збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З огляду на викладене, суд вважає, що владний суб`єкт у даному конкретному випадку мав цілком обґрунтовані сумніви вважати, що на одержану позивачем виплату у розмірі 460,00 руб. за вересень 1983 р. з призначенням мовою оригіналу документу «ЕДВ», тобто без чіткого та однозначного визначення змісту підстави виплати коштів, підлягають нарахуванню страхові внески як за правилами ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так і за правилами ч. 4 означеної статті. Суд не може відкинути випадок, коли остання літера наведеної абревіатури позначає не виплату чи винагороду, а відшкодування.
При цьому, суд зважає на те, що суб`єктивне право кожної конкретної особи на соціальне забезпечення у вигляді, зокрема, розміру платежів за призначеною пенсією, залежить, насамперед, від фактичних обставин об`єктивної дійсності.
Бездіяльність чи інша форма неправильної реалізації владним суб`єктом управлінської функції не може бути визнана підставою для набуття особою такого права (за винятком чітко обумовлених законом випадків), позаяк за своєю суттю право набувається або за фактом настання події, або за фактом видання адміністративним органом акту.
У спірних правовідносинах в обсязі поданих сторонами доказів судом не встановлено підстав для висновку про те, що сума коштів за вересень 1983 р. у розмірі 460,00 руб. була піддана оподаткуванню страховими внесками або входила до структури оплати праці робітника, з якої підлягали справлянню такі внески або аналогічні (подібні, схожі) утримання.
При цьому, навіть з тексту поданої позивачем довідки витікає, що дана сума не входить до окладу грошового забезпечення військовослужбовця.
За таких обставин, суд схиляється до кваліфікації одержаних позивачем коштів за вересень 1983 р. у розмірі 460,00 руб. як виплати невідомого походження, котра не може бути поза розумним сумнівом оцінена як виплата за одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» включається до складу грошового забезпечення військовослужбовця.
Вирішуючи спір в частині епізоду застосування ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд відмічає, що згідно з п.п. «б» ч. 1 цієї статті призначені пенсії підвищуються на 50 процентів мінімальної пенсії за віком іншим учасникам війни з числа військовослужбовців, які брали участь у бойових діях при виконанні інтернаціонального обов`язку.
У ході розгляду справи відповідач не заперечував належності позивача до кола числа військовослужбовців, які брали участь у бойових діях при виконанні інтернаціонального обов`язку.
Хоча суд змушений звернути увагу, що з поданої позивачем довідки (а.с. 25, 25 зворот) не вбачається, що участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, по-перше, брав загалом весь особовий склад військової частини польова пошта 71240, і зокрема, позивач, а, по-друге, така участь постійно та безперервно тривала протягом часу з 25.12.1979 р. по 11.02.1989 р.
У зверненнях до райУПФУ позивач наполягав на існуванні підстав для підвищення пенсії згідно з ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У наданих письмових відповідях (листи №303/Л-ІІ від 24.10.2017 р., №422/Л-ІІ від 20.11.2017 р.) владний суб`єкт цих аргументів позивача не сприйняв, не оцінив, рішення з приводу цієї позиції перерахунку пенсії не прийняв, а відтак, допустив бездіяльність, котра відповідає ознакам протиправної.
Тому, за цим епізодом суд вважає за необхідне визнати допущену райУПФУ бездіяльність протиправною та обтяжити владного суб`єкта обов`язком повторно розглянути питання про підвищення пенсії на підставі п.«б» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Розглядаючи справу в частині епізоду застосування ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд бере до уваги, що згідно з ч.4 цієї статті (у редакції Закону України від 05.10.2005 р. N 2939-IV) учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Посилання позивача на попередні редакції даної норми суд вважає необґрунтованими, позаяк позивач набув право на пенсію лише 08.02.2014 р.
Відтак, обсяг прав та гарантій громадянина як пенсіонера має визначатись саме тим законом, котрий діяв станом на відповідну дату, а не попередніми редакціями закону, до яких позивач правового стосунку не має.
Суд бере до уваги ту обставину, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт фактично визнав за позивачем статус учасника бойових дій, хоча з поданої позивачем довідки (а.с. 25, 25 зворот) не вбачається, що участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, по-перше, брав загалом весь особовий склад військової частини польова пошта НОМЕР_2 , і зокрема, позивач, а, по-друге, така участь постійно та безперервно тривала протягом часу з 25.12.1979 р. по 11.02.1989 р.
Окрім того, суд також зважає і на ту обставину, що у письмових зверненнях до райУПФУ від 10.10.2017 р. (а.с. 21, 21 зворот) та від 06.11.2017 р. (а.с. 23, 23 зворот) позивач не порушував питання з приводу застосування ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Наслідком обрання саме такої форми зносин з владним суб`єктом є відсутність порушеного права за цим епізодом.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 КАС України лише за епізодом застосування п.«б» ч.1 ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Факт порушення прав та інтересів позивача саме за цим епізодом знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог в частині визнання протиправною бездіяльності владного суб`єкта та обтяження владного суб`єкта обов`язком повторно розглянути питання про перерахунок пенсії на підставі п. «б» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За рештою епізодів не вбачається існування факту порушення прав та інтересів позивача, позаяк реалізація владної управлінської функції владного суб`єкта відбулась відповідно до закону та з урахуванням усіх істотних обставин фактичної дійсності.
При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, надана судом юридична оцінка обставинам відсутності перешкод для призначення пенсії у спірних правовідносинах є обов`язковою для відповідача як владного суб`єкта.
Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Харкові (місцезнаходження майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., м. Харків, 61022; ідентифікаційний код 41248278) з приводу неприйняття рішення стосовно питання про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження АДРЕСА_1 ) за заявою від 30.05.2017 р. на підставі п. «б» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України у місті Харкові (місцезнаходження майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., м. Харків, 61022; ідентифікаційний код 41248278) прийняти рішення по суті питання про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження АДРЕСА_1 ) за заявою від 30.05.2017 р. на підставі п. «б» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У решті вимог позов залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.
Роз`яснити, що скарга може бути подана у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України.

Суддя Сліденко А.В.