Справа № 815/5766/17
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5766/17
УХВАЛА

29 січня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:судді - Бутенко А.В., розглянувши клопотання 3 особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Кей-Колект» про закриття провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченко Сергія Олександровича, за участю 3-ї особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання протиправними дії, визнати протиправним та скасування рішення від 07.09.2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 217 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просила: визнати протиправними дії державного реєстратора Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченко Сергія Олександровича щодо проведення реєстрації права власності за TOB «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36949480 від 07.09.2017 року, винесене державним реєстратором Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченко С.О. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за TOB «Кей-Колект».

Ухвалою суду від 27.12.2017 року вирішено розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченко Сергія Олександровича, за участю 3 особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" проводити в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статей 257-262 КАС України.

У судове засідання з'явились представники позивача та третьої особи, відповідач до суду не з'явився, повідомлявся належним чином про судове засідання згідно з ч.4 ст.124 КАС України, судове рішення про призначення справи до судового розгляду не отримав з незалежних від суду причин. У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, тому на підставі ч.3 ст.205 КАС України, розгляд справи продовжено.

Представник 3 особи в судовому засіданні підтримав клопотання про закриття провадження по справі на підставі правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року (№21-41а16).

Представник позивача щодо задоволення клопотання заперечував, зазначивши, що предметом адміністративного позову є правомірність дій та рішення відповідача, як суб'єкта владних повноважень, ніякі інші вимоги, які стосуються приватно-правового спору разом з викладеними вимогами не заявлялись, тому враховуючи Постанову Верховного Суду України від 25.04.2017 року (№ 21-3197а16), немає підстав для закриття провадження по справі.

Судом встановлено, що 01 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі - Банк) та позивачем укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі Кредитний договір), за умовами якого останній отримав на строк до 01 листопада 2021 року кредит для особистих потреб, не пов'язаних підприємницькою діяльністю, у розмірі 210 000 доларів США зі сплатою 10.3 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник та позикодавець уклали іпотечний договір від 01 листопада 2006 року (далі - Договір), який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. за реєстровим № 5382.

Згідно з умовами Договору позивач передала в іпотеку спірне майно.

Також, як зазначено позивачем, 01 листопада 2006 року між Банком та ОСОБА_5 укладено Договір поруки № 55600 з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Договором.

За умовами договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року та додатка № 1 до нього ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ТОВ «Кей-Колект» прийняло на платній основі права вимоги щодо погашення заборгованості на підставі низки кредитних договорів та договорів забезпечення, у тому числі і за Договором.

На підставі договору факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення прав вимоги за певною кількістю договорів іпотеки, до переліку яких входить Договір.

06 квітня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» направило позивачу повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України « Про іпотеку», яким поінформувало позивача про те, що є іпотекодержателем нерухомого майна, що є предметом договору, про свій намір набути право власності на предмет іпотеки, а також запропонувало погасити заборгованість за кредитним договором протягом тридцяти денного строку.

07 вересня 2017 року представник ТОВ «Кей-Колект» звернувся до Державного реєстратора Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності) на нерухоме майно - спірне майно.

Разом із заявою ТОВ «Кей-Колект» подано в оригіналі та копії: Договір, повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, копію договору факторингу, копію Додатку №1 до договору факторингу, копію договору про відступлення прав вимоги, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 378 позивачу.

07 вересня 2017 року держреєстратор Демченко С.О. прийняв рішення № 36949480, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності з відкриттям розділу на об'єкт нерухомого майна із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У позові представник позивача зазначив, що ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 01 жовтня 2013 року у цивільній справі № 521/2722/13-ц, позовна заява ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту була залишена без розгляду. Незважаючи на це, третьою особою в період з 28 до 31 жовтня 2017 року протиправно зайняті приміщення, а про реєстрацію права власності за третьою особою позивач дізналась з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач вважає, що перехід права власності на нерухоме майно, реєстрація якого відбулась на підставі рішення Відповідача від 07.09.2017 року є незаконним. Відповідач ніяким чином не повідомив Позивача про подання TOB «Кей-Колект» заяви про реєстрацію прав на нерухоме майно, порушив статтю 9 Закону та приписи Порядку, які зобов'язують його, перевіряти подані до заяви документи на відповідність їх вимогам законодавства та зупиняти чи відмовляти у державній реєстрації прав на нерухоме майно в разі порушення вимог законодавства.

Договір факторінгу суперечить положенням ст. 1078 ЦК України та відповідно до ст. 228 ЦК України є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя після встановлення дійсного боргу Позивача за кредитним договором.

В порушення вимог закону, TOB «Кей- Колект» не надіслав належним чином на адресу Позивача письмову вимогу (повідомлення) про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадян України за певних умов.

У відповіді на відзив на адміністративний позов представником позивача додатково зазначено, що предметом адміністративного позову є правомірність дій та рішення відповідача, як суб'єкта владних повноважень, який порушив п.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ніякі інші вимоги, які стосуються приватно-правового спору разом з викладеними вимогами не заявлені, тому немає підстав для закриття провадження по справі.

В судовому засіданні представник додав, що третьою особою в порушення п.3.2 Договору факторінгу подано заяву державному реєстратору без усіх належних документів, за відсутності акта приймання-передачі прав вимоги, тому третя особа не є іпотекодержателем та не має законних підстав для оформлення права власності на нерухоме майно, при цьому зазначив, що спору із третью особою у позивача не існує, хоча підстави звернення до суду та обґрунтування позовних вимог свідчать про невизнання правомірності дій саме третьої особи.

Отже, позивач вважає протиправним спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, укладання третьою особою договорів, порядок набуття третьою особою права власності за укладеними договорами та внаслідок цього, проведення реєстрації набуття ним права власності на нерухоме майно, тому дії державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації права власності вважає незаконними, а рішення та запис про право власності протиправними, як такі, що суперечать закону та Договору іпотеки, про що зазначено у позові.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року (№21-41а16) у справі за позовом особи до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, держреєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві Сипчу К.М., ДРСУ, Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", ТОВ "Сол-Істейт", про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, скасування запису, зазначено, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, внаслідок чого колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК, оскільки судами вирішувалось питання щодо належності способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що застосований іпотекодержателем, належності порядку набуття останнім такого права за укладеними договорами та в подальшому набуття ним права власності на нерухоме майно, про що прийняте оскаржене рішення та вчинені реєстраційні дії державним реєстратором.

Верховним Судом України зроблено висновок про те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, тому суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції, внаслідок чого провадження у справі закрито.

Таким чином, у справі, яка розглядається, та у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року, спір виник з аналогічних підстав та у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги, тому спірні правовідносини у цій справі також пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди та діями третьої особи, які випливають з договірних відносин. При цьому позивач зазначає про відсутність спору із третьою особою, але не визнає права вимоги за цією особою.

Разом з тим, висновки, викладені у Постанові Верховного Суду України від 25.04.2017 року (№ 21-3197а16) не можуть бути застосовані судом, оскільки у цій справі, що переглядалась, безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду було проведення державної реєстрації права власності на спірне майно за відсутності завіреної в установленому порядку копії письмової вимоги про усунення порушень, належного підтвердження її надіслання та отримання, документа, що підтверджує завершення строку виконання відповідних вимог, тому дослідженню підлягали виключно дії держреєстратора, а не спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто правовідносини є подібними, але різними є підстави виникнення спору у цих справах.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 20 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Виходячи з наведенного, спірні правовідносини носять не публічний, а приватно-правовий характер, тому вирішення даного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому суд роз'яснює, що за суб'єктним складом сторін та сутністю спору, даний спір відноситься до юрисдикції місцевих загальних судів в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 205, 238, ст. 241- 243 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Єреміївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Демченко Сергія Олександровича, за участю 3-ї особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання протиправними дії, визнати протиправним та скасування рішення від 07.09.2017 року - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 31.01.2018 року.

Суддя Бутенко А.В.

.