Справа № 211/4576/17
Суддя: Ніколенко Д. М.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/4576/17
Провадження № 2-а/211/41/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 січня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулько А.С.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобовязання призначити пенсію, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 1570/02/32 від 19.09.2017 р. про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою 20 років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. (в редакції Закону України № 2663-111 від 12.07.2001 р.) та зобовязати Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити йому пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 р.) та виплачувати її довічно з 07.09.2017 р., виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 01.09.1992 р. по 30.06.1997 р. навчався у Національній юридичній академії України імені ОСОБА_3 та здобув кваліфікацію юриста, з 14 квітня 1997 р. по теперішній час працює в органах прокуратури. 07 вересня 2017 року він звернувся до Криворізького південного обєднаного управління з заявою про призначення йому пенсії за вислугою 20 років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. (в редакції Закону України № 2663-111 від 12.07.2001 р.) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області. Рішенням від 19.09.2017 р. йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у звязку з тим, що з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються. Так, з 01 жовтня 2011 року до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» було внесено зміни та прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.12.2014 р. та Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-VІІІ. На підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VIII з 01.06.2015 р. взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до закону України «Про прокуратуру» та інших Законів України. Вказане обґрунтування не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки згідно ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються та не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Конституційний Суд України у рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 р. зазначив, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони помякшують або скасовують відповідальність поширюються на фізичних осіб. Тому оскільки він з 14 квітня 1997 р. безперервно працює в органах прокуратури України та має стаж 20 років 4 місяці 24 дні та половину строку його навчання в Національній юридичній академії України імені ОСОБА_3, що становить 2 роки 3 місяці 6 днів, що загалом складає 22 роки 8 місяців, вважає, що відповідач своєю відмовою порушив його конституційні права на отримання відповідної пенсії та просить задовольнити вимоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги позову та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволенні позову в повному обсязі, оскільки Криворізьке Південне обєднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області діяло згідно з чинним законодавством не порушуючи його, просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.09.1992 р. по 30.06.1997 р. навчався в Національній юридичній академії України ім.Ярослава Мудрого, та в період з 14.04.1997 р. по теперішній час працює в органах прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 13-14), копією диплома спеціаліста (а.с.15) та не зпаперечується відповідачем.

07 вересня 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України № 1789-XII «Про прокуратуру» у розмірі 90% від суми заробітної плати (а.с.23 - копія заяви), однак листом №1570/02/32 від 19.09.2017 р. управління відмовило у призначенні пенсії за вислугою років, оскільки право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у позивача відсутнє (а.с. 11 копія листа).

Вказану відмову позивач вважає неправомірною.

Положенням частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури, на які посилається позивач, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII - 15 липня 2015 року.

Станом на 07 вересня 2017 року (момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років) діяли нові норми щодо призначення пенсії працівникам прокуратури, які визначені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, якими передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Слід зазначити, що позивач наполягає на призначенні йому пенсії на підставі Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001 року, якою стаття 50-1 була викладена в іншій редакції. Частиною 1 цієї статті передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначалась в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включалися всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшувалась на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Проте, частини перша статті 50-1 була замінена двома частинами згідно із Законом України від 08.07.2011 р. N 3668-VI, відповідно до яких прокурори і слідчі мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення по 30 вересня 2011 року вислуги років не менше 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. З 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв'язку із подачею позивачем заяви про призначення пенсії (вересень 2017 року) частина перша статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ в редакції Закону України № 2662-111 від 12.07.2001 року застосуванню не підлягає у зв'язку із змінами, внесеними Законом України № 3668-VI від 08.07.2011 року та подальшою втратою її чинності на підставі Закону України № 1697-VІІ від 14.10.2014 року.

Крім того, позивач вважає, що відповідач відмовив йому в перерахунку пенсії своїм листом №1570/02/32 від 19.09.2017 року.

З цього приводу суд зазначає, що згідно п.4.3. Порядку, рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обовязків) та завіряється печаткою управління.

За приписами ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пунктами 1,2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з аналізу викладеного, суд зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України не містить визначення нормативно - правового акту або правового акту індивідуальної дії, проте за усталеними в теорії права поняттями, під правовим актом індивідуальної дії слід розуміти виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту щодо конкретних обставин, та стосується прав і обов'язків конкретного суб'єкта суспільних відносин та якому він адресований.

Обов'язковою ознакою правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ним для особи юридично значущих наслідків у формі виникнення прав, обов'язків, їх зміни або припинення.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що лист №1570/02/21 від 19.09.2017 року за підписом заступника начальника Управління у розумінні вищезазначених положень КАС України не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії, оскільки не встановлює, не змінює та не припиняє жодних прав та обов'язків для позивача, а є лише письмовим розясненням пенсійного законодавства і не може вважатись рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії позивачу.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 243-246 КАС України , суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне рішення складене 29.01.2018.

Суддя Д.М.Ніколенко