Справа № 303/318/18
Суддя: Куцкір Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №303/318/18
ряд. стат. звіту - 13
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Штець І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

перекладачів Хассан А., Акрамі М.Н. М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево адміністративний позов Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, місцезнаходження: АДРЕСА_1 до громадянина Афганістану ОСОБА_2, місце перебування: АДРЕСА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Афганістану ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця за межі території України.

Позовні вимоги мотивують тим, що 15.01.2018 року відповідач незаконно, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, на літаку, перетнув державний кордон з України в Угорщину на ділянці відповідальності Мукачівського прикордонного загону, однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Угорщини та 19.01.2018 року, в пункті пропуску "Лужанка" Мукачівського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП. В подальшому, відповідно до ст.263 КУпАП, його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення. В ході з'ясування обставин правопорушення було встановлено, що відповідач до України потрапив незаконно, поза пунктами пропуску через державний кордон, державу Україну використовував виключно, як країну транзиту, тому наміру залишитись в Україні для подальшого життя не мав, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, не звертався, а 15.01.2018 року з метою потрапити до країн Європейського Союзу незаконно перетнув державний кордон з України в Угорщину. Враховуючи те, що відповідач незаконно перетнув державний кордон в Україну, поза пунктами пропуску, не звернувся без зволікань до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є підстави вважати, що наміру бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні відповідач не мав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просив позов задоволити з мотивів наведених у позовній заяві. Також показав, що дійсно позивач ОСОБА_2 звернувся до органів державної міграційної служби із заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, яка зареєстрована в їх журналі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив не видворяти його з України, оскільки у його країні триває постійний конфлікт між урядовими військами і різними радикальними угрупуваннями такими, як Талібан та Іділ. Його батько був військовим командиром та затримував представників радикальних терористичних угрупувань, а зараз останні погрожують та переслідують його батька та всю їх сім'ю. Тому батько, побоюючись за його життя відправив його із країни. Також пояснив, що звернувся до компетентних органів із заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення, з підстав наведених у відзиву на позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом встановлено, що 15.01.2018 року відповідач незаконно, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, на літаку, перетнув державний кордон з України в Угорщину на ділянці відповідальності Мукачівського прикордонного загону, однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Угорщини та 19.01.2018 року, в пункті пропуску "Лужанка" Мукачівського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 звернувся із заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, що підтвердив у судовому засіданні і представник позивача.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному вїзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України визначається ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно вимог п.1 ст.30 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", - органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення.

Однак, згідно ст.31 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Частиною 2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно із ст.3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань. Для визначення наявності таких підстав компетентні власті беруть до уваги всі обставини, що стосуються справи, включаючи, у відповідних випадках, існування в даній державі постійної практики брутальних і масових порушень прав людини.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, як встановлено в судовому засіданні відповідачу ОСОБА_2 у країні походження Афганістані може загрожувати небезпека, у зв'язку з чим він не може бути примусово видворений з України, тому позовні вимоги щодо примусового видворення відповідача за межі території України не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 9, 15, 20, 23, 26, 31 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 20, 72-79, 241-246, 288 КАС України, суд,-

РІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби, місцезнаходження: АДРЕСА_1 до громадянина Афганістану ОСОБА_2, місце перебування: АДРЕСА_1 про примусове видворення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір