Справа № 826/354/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018 Київ К/9901/480/18 826/354/13-а
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Васильєвої І.В, Юрченко В.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСІ» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2013 року (суддя Самаренко Х.С.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року (судді: Троян Н.М., Твердохлеб В.А., Бужак Н.П.) у справі № 826/354/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРСІ" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

у с т а н о в и в :

04 січня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРСІ" (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва Державної податкової служби (далі - податковий орган, відповідач у справі), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 грудня 2012 року №, яким визначено грошові зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 514750 грн. 50 коп. та №, яким визначені грошові зобов'язання з податку на прибуток у сумі 464472 грн., з підстав протиправності їх прийняття.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва постановою від 31 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року, позовні вимоги Товариства задоволені, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з питань правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Збутпроект-1» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління №26» (далі контрагенти позивача), викладені в акті перевірки від 12.12.2012р. №8804/22-417/34914033. Також встановлено, що позивачем виконувались обов'язки генерального підрядчика у відносинах з Приватним акціонерним товариством «УКРНГІ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ароза», з контрагентами позивача укладені договори субпідряду, виконання робіт за якими можливі за наявності чинних дозволів на виконання певних робіт.

Оцінюючи первинні бухгалтерські документи на предмет їх належності та допустимості суди попередніх інстанцій дійшли висновку про їх невідповідність вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку». Крім того, судами прийнятті до уваги письмові пояснення осіб, які визначенні як керівники підприємств - контрагентів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які пояснили що до не мають відношення до створення підприємств, діяльність від їх імені не здійснювали, документи не підписували.

Відмовляючи у позові суди першої та апеляційної інстанцій виходили також з того, що правочини не відповідають обов'язковим умовам чинності правочину (ч.3 ст. 203 Цивільного кодексу України) та відповідно до частини першої та частини другої статті 215 вказаного кодексу є недійсним (нікчемним), оскільки їх недійсність встановлена законом. При цьому суди попередніх інстанцій погодились із посиланням Відповідача на «Фіктивність» цих же правочинів.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ці рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства, вважає, що судами неправильно дана правова оцінка встановленим у справі обставинам та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права. Позивач доводить свою добросовісність при придбані робіт у контрагентів. Вважає, що «пояснення керівників» отримані після відображення в обліку спірних операцій, на час розгляду справи ці фізичні особи значаться в ЄДР керівниками спірних контрагентів, відповідальність за несвоєчасне складання та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи, якими є контрагенти позивача.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК) встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, зокрема, на підставі первинних документів.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відтак, положення наведеної норми спростовують доводи заявника касаційної скарги, про те, що правові наслідки складання та видачі належного документа мають значення виключно для особи яка його видає, оскільки підставою формування обліку є саме первинний документ, який відповідає встановленим вимогам Закону. Особа, яка приймає до обліку документ має впевнитися в його належності та відповідності.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, пункт 198.3 статті 198 ПК встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 70 КАС України, частиною четвертою якої передбачалось, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Аналогічна норма закріплена частиною другою статті 74 КАС України (в редакції Закону від 3.10.2017 року).

У даній справі в основу складу податкових правопорушень покладені взаємовідносини позивача з його контрагентами.

Враховуючи положення Закону № 996-XIV, а також приведені норми податкового законодавства, колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для визначення об'єкту оподаткування з податку на прибуток мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Оцінюючі долучені до матеріалів справи первинні документи судами першої та апеляційної інстанцій дотримано процесуальні принципи допустимості та належності доказів в розумінні частини другої статті 74 КАС України.

Прийняття позивачем до обліку неналежних первинних документів обумовило безпідставне формування Товариством (позивачем у справі) витрат та податкового кредиту з порушенням норм податкового законодавства, а саме, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України.

Крім того, в матеріалах справи є наявними письмові пояснення директорів Товариств - контрагентів позивача, які пояснили, що до фінансової господарської діяльності цих Товариств не мають ніякого відношення, при цьому частина документів підписана саме цими особами.

Колегія суддів приймає доводи позивача про те, що недійсність та нечинність правочинів встановлена судом в межах цієї справи у неналежний спосіб, але ця обставина не впливає на правильність вирішення справи по суті.

Право на віднесення сум до складу витрат при обчисленні об'єкту оподаткування податку на прибуток та право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникають у разі здійснення господарських операцій, підтверджених відповідними розрахунковими платіжними та інші первинними документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Факт відсутності, або невідповідності первинного документу, який посвідчує господарську операцію, встановленим вимогам, унеможливлює формування на його підставі витрат або податкового кредиту.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга Товариства залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСІ» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі №826/354/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Васильєва

В.П. Юрченко