Справа № 638/17628/17
Суддя: Омельченко К. О.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/168/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харків Омельченко К.О. розглянувши одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобовязання здійснити призначення пенсії за вислугою років.

В обґрунтування позовних вимог вказує наступне. 28 лютого 2017 року згідно наказу Державної пенітенціарної служби України №22/ОС-17 від 01 березня 2017 року позивача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв'язку зі скороченням штатів, про що свідчить витяг із зазначеного наказу.

На момент звільнення мав загальний трудовий стаж - 20 років 07 місяців 06 днів; пільгову вислугу - 25 років 02 місяці 20 днів.

17 жовтня 2017 року позивач звернувся через Управління Державної пенітенціарної служби України у Харківській області до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області з заявою про призначення пенсії за вислугою років.

Управління Державної пенітенціарної служби України у Харківській області звернулося до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з поданням про призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом від 24 жовтня 2017 р. №22619-14/20 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугою років, оскільки, за його підрахунками, на день звільнення він не мав вислуги в 23 календарних роки, що є необхідною умовою для призначення зазначеного виду пенсії за вислугою років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (надалі -Закон №2262) та повернув документи щодо призначення йому пенсії третій особі без виконання.

Позивач вважає відмову відповідача в призначенні пенсії такою, що суперечить нормі закону та просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення йому пенсії за вислугу років та зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити йому пенсію за вислугу років.

Від відповідача - ГУПФУ у встановлений строк надійшли заперечення на адміністративний позов, зазначено, що позовні вимоги позивача є безпідставними, у зв'язку з чим просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Свої доводи виклав в запереченнях на адміністративний позов.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходили.

Дослідивши повідомлені позивачем обставини, подані відповідачем заперечення, суд прийшов до висновку про можливість ухвалення судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до п. 3 ч. 6 ст. 12, ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суддя, оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані відповідачем заперечення, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 р., зі змінами та доповненнями.

Листом від 24.10.2017 за №22619-14/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років. Підставою для відмови стала відсутність календарної вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років.

Суд не погоджується з такими висновками Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, з огляду на наступне.

Відповідно до копії наказу № 22/ОС-17 від 01.03.2017 Державної пенітенціарної служби України вбачається, що станом на день звільнення - 28.02.2017 року, вислуга ОСОБА_1 в органах Державної кримінально-виконавчої служби України складає: в календарному обчисленні - 20 років 07 місяців 6 днів; в пільговому обчисленні - 25 років 02 місяці 20 дні.

Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 р., зі змінами та доповненнями, встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей»

Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області буквально трактує ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в частині існування в ній словосполучення «календарних років». При цьому не звертаючи увагу на те, що вказана стаття Закону має назву «умови призначення пенсій за вислугу років», тобто містить норми, які є загальними при застосуванні до спірних правовідносин, що склалися між ним та позивачем.

Відповідач не застосовує до спірних правовідносин відсилочну норму, що міститься в ст. 17-1 Закону від 9 квітня 1992 року № 2262- ХІІ, яка передбачає, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок щодо обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Таким чином, норми ст. 17-1 Закону та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 є спеціальними при застосуванні до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, відповідач повинен був застосувати до спірних правовідносин, з урахуванням обставин справи, відповідні норми чинного законодавства.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом «а» ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

В силу положень статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 17 липня 1992 року № 393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно п. 3 Порядку № 393, до вислуги років для призначення пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, зараховується на пільгових умовах:

в) один місяць служби за півтора місяця:

час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби в установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, за переліком посад і в порядку, затверджуваних Міністерством юстиції (наказ Міністерства юстиції України № 669/5 від 04.2013 року «Про затвердження переліку посад та порядку встановлення пільгового заліку вислуги років для призначення пенсій»);

г) один місяць служби за сорок днів:

- особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально - виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально - трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням служби безпеки, Міністерством оборони;

- час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби;

- час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах патрульної служби за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

Керуючись вищезазначеними нормами чинного законодавства, періоди служби позивача, визначені послужним списком, повинні бути зараховані позивачу до вислуги років на пільгових умовах відповідно до п.п. в, г п. 3 Порядку № 393.

Також, як вбачається з письмового заперечення та копії відмови ГУ ПФУ в Харківській області від 09.08.2017 р. №9 про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 відповідач вважає, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). В той же час для отримання права на призначення пенсії обовязковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Суд вважає вищевказані висновки відповідача помилковими та такими, що суперечать чинному законодавству з наступних підстав.

Зі змісту Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 вбачається, що приписи останніх не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності виключно календарної вислуги. Крім того, нормами вищевказаних нормативно-правових актів не встановлено виключень того, що роки вислуги в пільговому обрахуванні не можуть зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, а впливають лише на розмір пенсії.

Отже, пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові ВАСУ від 05.11.2015р. у справі № К/800/46432/14.

Відповідач самостійно обрахував та не заперечує, що вислуга років позивача у «календарному обчисленні» становить - 20 років 07 міс. 06 днів, у «пільговому обчисленні» становить 25 років 02 міс. 20 дні.

Станом на дату звільнення вислуга позивача становить 25 років 02 місяці 20 днів, що є достатньою підставою набуття ним права на пенсію за вислугою років відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ.

В даному випадку, питання щодо призначення пенсії позивачу, підлягає вирішенню відповідачем за правилами Розділу VІ Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відмова відповідача за наслідками розгляду документів, наданих управлінням ДПтС України в Харківській області у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, є протиправною, в звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання щодо строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Позовна заява та матеріали справи свідчать, що порушення прав позивача відбулось з боку ГУПФУ щодо бездіяльності (дій) проведення перерахунку пенсії за додатковими документами, поданим позивачем до ГУ ПФУ після спливу строку визначеного ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо перерахунку пенсії за наданими додатковими документами для призначення (перерахунку) пенсії тобто з 17.10.2017 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач звертаючись з даним позовом не пропустив строк, визначений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України, згідно з яким у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

У зв'язку з тим, що для усунення порушення прав позивача ГУПФУ повинно вчинити певні дії, то вимоги позивача щодо встановлення судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання судового рішення є законними, строк подачі звіту протягом пятнадцяті днів, з дня набрання постановою законної сили є розумним строком.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Спосіб захисту порушеного права та захисту інтересу позивача якій обрано судом повинен бути ефективним.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що "спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення".

В даному випадку ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, є спосіб обраний позивачем.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За розгляд адміністративного позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 20.11.2017 р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2-15,17-18,33-35,41-42,47-51,56-59,69-71,79,86,87,94,99,104-107,110-112,121,122-143,151-154,158,162,163,167,185-186,254 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24 жовтня 2017 року № 22619-14/20 в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з 17 жовтня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту оголошення, а особами, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення - в той же строк з моменту отримання його копії.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: