Справа № 826/4982/16
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 січня 2018 року 15:24 № 826/4982/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Васильченко І.П., при секретарі судового засідання Ксендзові А.С. розглянув у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
прозобов'язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_1;

від відповідача 1: Федоренко В.С.;

від відповідача 2: не з'явився.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23 січня 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А. визнати заяву ОСОБА_1 про кредиторські вимоги як правомірну та нарахувати до виплати недораховані проценти з дати вимоги про повернення вкладу (06.11.2014 р.) по дату визнання банку неплатоспроможним (21.11.2014 р.) в сумі 1917,82 грн., в яку включено суму 997,27 грн., що становить 26 процентів річних від депозитного вкладу, також штраф за несвоєчасну суму депозиту в розмірі 3% річних, що становить 115,07 грн., та індекс інфляції в сумі 555,07 грн. (24,9% за 2014 р.). Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» недоотримані кошти в розмірі 1917,82 грн., які виплатити в першу чергу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 31.03.2016 р. провадження відкрито суддею Добрянською Я.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 31.03.2016 р. провадження у справі зупинено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 22.09.2017 р. провадження у справі поновлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.10.2017 р. справу прийнято до провадження суддею Васильченко І.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 07.12.2017 р. до участі у справі залучено відповідача 2 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» не визнано заяву позивача про кредиторські вимоги на суму 1917,82 грн., в яку включені проценти від депозиту, штраф за несвоєчасну сплату депозиту та індекс інфляції.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки у заявлений позивачем період діяла інша річна процентна ставка, що свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Згідно наданих письмових заперечень проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні, вважає їх передчасними та необґрунтованими, оскільки кредиторська заборгованість погашається за рахунок коштів, що надійшли від продажу ліквідаційної маси банку, тоді як суми гарантованих вкладів Фонд відшкодовує за власний рахунок.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. № 733 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 р. № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» Джуса Юрія Микитовича. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено строком на три місяці з 21.11.2014 р. по 20.02.2015 р.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування № 128 з 24.11.2014 р. повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» передано Славкіній Марині Анатоліївні.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування виконавча дирекція Фону гарантування прийняла рішення № 35 від 17.02.2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» до 20.03.2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду Славкіної Марини Анатоліївни до 20.03.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 15 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2018 включно.

На підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 22 лютого 2016 р. № 213 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки до 19 березня 2018 року включно. Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, Славкіної Марини Анатоліївни на два роки до 19 березня 2018 року включно.

Як встановлено судом, між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 06.02.2014 року укладено Договір банківського вкладу «З любов'ю, VАВ! «Дев'яти місячний»» № 739054/2014, відповідно до якого Банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок № НОМЕР_2. Сума початкового вкладу становила 100 000,00 грн.

21.05.2014 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено додатковий договір № 1 до договору банківського вкладу «З любов'ю, VАВ! «Дев'яти місячний»» № 739054/2014 від 06.02.2014 р., яким п. 1.5 договору викладено в новій редакції, а саме: «виплата процентів нарахованих на вклад за ставкою 26 процентів річних здійснюється згідно з умовами Договору та Правил. Зазначена в цьому пункті ставка стосується строку з 21.05.2014 р. по 06.11.2014 р. дії вкладу та може бути змінена для випадків переукладення договору на новий строк, на умовах, визначних в правилах».

В подальшому, з урахуванням того, що Національним банком України з 19.03.2015 р. відкликано банківську ліцензію ПАТ «ВіЕйБі Банк», останній не мав права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, а відтак 06.11.2014 року Договір банківського вкладу № 739054/2014 було закрито.

Позивач 03.11.2014 р. за три банківські дні подав до Банку заяву з вимогою повернути через касу відділення свій вклад та нараховані на нього проценти.

В день закриття договору 06.11.2014 р. Банк повернув позивачу кошти в сумі 1000,00 гривень, разом із нарахуваннями.

Решту коштів в сумі 116 060,80 гривень була сплачена позивачу 09.02.2015 року під час дії тимчасової адміністрації.

Позивач, вважаючи, що Банк зобов'язаний сплатити позивачу проценти та штраф, з урахуванням індексу інфляції, за користування його коштами протягом 14 днів, а саме з дня закриття його депозитного рахунку - 06.11.2014 р. до дня введення тимчасової адміністрації - 21.11.2014 р., звернувся до суду із позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення віл 03.10.1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Відповідно до частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду Україні - є обов'язковими до виконання на території України.

Зокрема, частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того, відповідно до пункту 4 листа Міністерства юстиції України «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» від 26.12.2008 року N 758-0-2-08-19, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо вій не скасований виданим пізніше загальним актом.

За таких умов, виходячи з наведених положень Конституції України, рішення Конституційного Суду України та роз'яснень Міністерства юстиції України, пріоритетними нормами права під час розгляду даної справи є положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетнім відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з положенням ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатись грошовими коштами на власний розсуд (ст. 1066 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (надалі - Закон N 4452-VI), який є спеціальним Законом, що регулює дані правовідносини (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 26 цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення із зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 26 Закону N 4452-VI вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону N 4452-VI здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладам визначений ст. 27 цього ж Закону.

За ч. 1 ст. 27 зазначеного Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримань рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами з рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (ч. 2 цієї статті).

Частиною 5 ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Статтею 28 Закону передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти. Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банк публікує оголошення в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

З наведеного вбачається, що повноваження щодо формування Переліку вкладників та щодо визначення сум, що підлягають відшкодуванню, покладені на уповноважену особу Фонду.

У Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам, і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку рахунків.

Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку.

Отже, виконавча дирекція Фонду затверджує Реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників.

Як вбачається з довідки від 10.05.2016 р. № 22/3-27703, уповноваженою особою було включено позивача до Переліку вкладників та визначено суму відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в розмірі 116060,80 грн., яку виконавча дирекція Фонду затвердила, та які ним отримано 09.02.2015 р. через ПАТ «Укргазбанк». Наведене позивачем не заперечується.

Кошти, що перевищують гарантовану суму становлять 21,07 грн. Вимога від власника рахунку щодо включення до акцептованого реєстру кредиторів банку надійшла на суму 1 917,82 грн. Вимога внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк», акцептована сума становить 21,07 грн.

Однак, позивач вважає, що Фонд має сплатити йому суму процентів, штрафу та індексу інфляції, виходячи із ставки 26 річних відповідно до Додаткового договору № 1 до договору банківського вкладу «З любов'ю, VАВ! «Дев'яти місячний»» № 739054/2014 від 06.02.2014 р.

Однак, суд не може погодитися з такими твердженнями позивача, позаяк як вбачається із даного додаткового договору виплата процентів нарахованих на вклад за ставкою 26 процентів річних здійснювалася за період з 21.05.2014 р. по 06.11.2014 р.

Тобто нарахування процентів на вклад в розмірі 26 % річних здійснювалося лише дев'ять місяців з дати укладення договору 06.02.2014 р. до 06.11.2014 р., тоді як позивач просить здійснити нарахування за період з 06.11.2014 р. по 21.11.2014 р.

Фактичний аналіз справи свідчить про те, що банк здійснював нарахування та виплату процентів позивачу відповідно до умов договорів, які були включені в гарантовану Фондом суму відшкодування коштів.

Таким чином, зважаючи на те, що в період за який позивачем заявлена сума до відшкодування у розмірі 1 917,82 грн. (06.11.2014 по 21.11.2014) діяла інша процента ставка, а саме 25 процентів річних, суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано та не доведено заявлену до відшкодування суму у розмірі 1917,82 грн., в яку включено суму 997,27 грн., що становить 26 процентів річних від депозитного вкладу, також штраф за несвоєчасну суму депозиту в розмірі 3 % річних, що становить 115,07 грн. та індекс інфляції в сумі 555,07 грн. (2,4% за 2014 р.).

Наведене дає підстави суду дійти висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог щодо зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А. визнати заяву ОСОБА_1 про кредиторські вимоги як правомірну та нарахувати до виплати недораховані проценти з дати вимоги про повернення вкладу (06.11.2014 р.) по дату визнання банку неплатоспроможним (21.11.2014 р.) в сумі 1917,82 грн., в яку включено суму 997,27 грн., що становить 26 процентів річних від депозитного вкладу, також штраф за несвоєчасну суму депозиту в розмірі 3% річних, що становить 115,07 грн., та індекс інфляції в сумі 555,07 грн. (24,9% за 2014 р.), а, отже, відсутність підстав для їх задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» недоотриманих коштів в розмірі 1917,82 грн., які виплатити в першу чергу, суд зазначає наступне.

Публікацію про ліквідацію банку здійснено в Газеті «Голос України» № 54 (6058) від 26.03.2015 р.

Законом N 4452-VI чітко регламентована заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів, які містяться у статті 45, 49 Закону.

Процедура прийняття та задоволення вимог кредиторів банку визначена статтями 45, 49, 52 спеціального Закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону N 4452-VI здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Частиною 2 ст. 45 Закону N 4452-VI передбачено, що Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону N 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 49 Закону N 4452-VI Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Таким чином, наведеними нормами регламентований чіткий порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодуванню коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог.

Згідно з пунктом 4.25 розділу 4 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року №2 (далі - Положення), реєстр вимог подається до Фонду на пронумерованих, прошнурованих (прошитих) аркушах та засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку і відбитком печатки банку.

Згідно з пунктом 4.26 Положення реєстр акцептованих вимог кредиторів підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до змісту пункту 4.31. Положення у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі:

рішення суду, яке набрало законної сили;

свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів;

документів, які відповідно до законодавства України підтверджують правонаступництво юридичної особи внаслідок реорганізації, за вимогами кредиторів, яких включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів;

письмової відмови кредитора від вимог.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що до повноважень уповноваженої особи Фонду належить вирішення питання щодо визначення суми заборгованості кожному кредитору та віднесення вимоги до певної черги погашення.

Виключно до повноважень колегіального органу - виконавчої дирекції Фонду належить питання щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та змін до нього.

При цьому, затвердження такого реєстру та змін до нього відбувається на підставі відомостей, поданих уповноваженою особою фонду.

З аналізу наведеного вбачається, що зміни до реєстру акцептованих вимог затверджуються лише після внесення відповідних пропозицій уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку.

За таких умов, Фонд гарантування не включає кредиторські вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а лише затверджує Реєстр та подані Уповноваженою особою Фонду зміни до нього.

У поданому до Фонду гарантування Реєстрі акцептованих вимог кредиторів вимоги позивача включені на суму 21,07 грн. в четверту чергу.

Змін чи доповнень до Реєстру акцептованих вимог кредиторів щодо позивача до Фонду не надходило.

Позивач просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» недоотримані позивачем кошти в розмірі 1917 грн. 82 коп., які виплатити в першу чергу.

Однак, Фонд гарантування відшкодовує суму вкладу та відсотки за власний рахунок, а кредиторські вимоги погашаються за рахунок коштів, що надійшли від продажу ліквідаційної маси Банку.

Таким чином, позивач безпідставно просить стягнути з Фонду гарантування суму кредиторських вимог, які позивач заявляв до включення в Реєстр акцептованих вимог кредиторів, погашення яких відбувається за рахунок ліквідаційної маси Банку, а не коштів Фонду.

Зважаючи на те, що судом не встановлено протиправності дій фонду щодо невиплати позивачу коштів в розмірі 1917,82 грн., відповідно підстав для задоволенні позовних вимог в цій частині у суду немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, оцінивши докази, які є у справі, та пояснення сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню позаяк під час звернення до суду позивач був звільнений від їх сплати на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 (01054, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко

Повний текст судового рішення складено та підписано 24.01.2018 р.