Справа № 377/25/18
Суддя: Теремецька Н. Ф.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/25/18

Провадження №2-а/377/6/18

26 січня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої- судді ОСОБА_1, при секретарі Маряхіній І.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області рядового поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

УСТАНОВИВ:

12 січня 2018 року позивачем подано до суду позовну заяву з вимогами про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 505861 від 03.01.2018 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 03 січня 2018 року о 10 годині 45 хвилин, позивач рухався на власному автомобілі ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_1 по автомобільній дорозі в м. Чернігові по проспекту Миру. Близько 10 години 45 хвилин після перетину перехрестя вул. ОСОБА_4 та проспекту Миру він був зупинений інспектором, який звинуватив його у порушенні правил дорожнього руху, так як він перетнув перехрестя, рухаючись у крайній правій смузі дороги, зазначивши, що при підїзді до трьохсмугового перехрестя над серединою дороги висить знак 5.16, який дозволяє рухатися з правої смуги направо. Позивач зазначив інспектору, що знак 5.16, на який він вказував, не міг бачити, і, як доказ, продемонстрував інспектору запис з автомобільного регістратора, працюючого в автоматичному режимі, де видимість знаку 5.16 була закрита мікроавтобусом, який рухався попереду. При підїзді до мікроавтобуса, який почав гальмування, він глянув у праве дзеркало, щоб убезпечити маневр, та перестроївся у праву вільну смугу руху. Після маневру перестроювання у праву крайню смугу руху знак 5.16 був закритий від зору позивача рамкою( боковиною) лобового скла, про що запропонував інспектору переконатися у цьому, сівши на місце водія. Інспектор відкинув його пропозицію та доручив оформити постанову про накладення адміністративного стягнення без оформлення протоколу рядовому поліції ОСОБА_3, яка винесла постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Проте, зазначена постанова винесена незаконно, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП. Поліцейський, яка виносила дану постанову, порушила вимоги ст. 245, 276, 280 КУпАП, тому постанова підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовта пояснив суду, що він дійсно 03.01.2018 року, приблизно о 10 годині 45 хвилин, перетнув перехрестя вул. ОСОБА_4 та пр-кту Мира, рухаючись у крайній правій смузі дороги. Проте, знак 5.16, що знаходиться над дорогою, та який дозволяє рухатися з правої смуги праворуч, він не бачив, оскільки видимість цього знаку була закрита мікроавтобусом, що рухався попереду, підтвердженням чого є відеозапис з автомобільного відеорегістратора. Знак 5.16 повинен був бути також розташований обобіч дороги, також на даному перехресті повинна була бути дорожня розмітка 1.18. Оскільки на вказаній ділянці дороги не було обабіч дороги знаку 5.16, була відсутня дорожня розмітка 1.18, яка б регулювала рух автомобілів на перехресті, знак 5.16, що розташований на проїзною частиною, він не бачив через мікроавтобус, який їхав попереду, то він перестроївся в крайню праву смугу руху і поїхав прямо, вважаючи, що він не порушує Правила дорожнього руху України.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та надані докази, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії БР № 505861 від 03.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП рядовим поліції ОСОБА_3, ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 425 гривень за те, що він 03.01.2018 року, о 10 годині 48 хвилин, в м. Чернігові на перехресті вул. ОСОБА_4 та пр-кту Миру, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_2, проїхав перехрестя з вул. ОСОБА_4 з крайньої правої смуги руху, призначеної для повороту праворуч, здійснив рух прямо, чим порушив вимоги п. 11.1 ПДР України.

Не погодившись з постановою від 03.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП рядовим поліції ОСОБА_3, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На виконання цих завдань адміністративного судочинства України, суд при вирішенні публічно-правового спору виходить з наступного.

Згідно ст. 2 Закону України «Про дорожній рух» законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Як зазначено в ст. 14 цього Закону, учасники дорожнього руху зобовязані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху (п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі( далі Інструкція).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

В ч. 1 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, в пункті 1 розділу IV Інструкції зазначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно другого абзацу ч. 3 розділу ІІІ Інструкції поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Нормою ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, порушення правил дорожнього руху, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Виходячи з наведеного, повноваження щодо розгляду справи про порушення ПДР України, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до службової особи Національної поліції.

При цьому доводи позивача про те, що повинен бути складений протокол, а потім винесена постанова, і розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 КУпАП, в контексті частини першої ст. 276 КУпАП, необхідно розуміти як розгляд справи за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, юрисдикція якого поширюється на відповідну адміністративно-територіальну одиницю, про що зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі № 1-11/2015, суд до уваги не приймає, виходячи з такого.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року № 596-VІІІ доповнено ст. 258 КУпАП частиною другою, якою передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Також вказаним Законом внесено зміни до частини пятої ст. 258 КУпАП, відповідно до якої якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, зміни до ст.258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованої в МЮУ 10.11.2015 року за № 1408/27853, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України. Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Виходячи з викладеного, приписи рішення Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

Згідно п. 8.1 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами), регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 11.1 ПДР України кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності самим водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Пунктом 8.2 ПДР України передбачено, що дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Відповідно до п. 8.2.1 ПДР України дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Згідно п. 8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні знаки; б) знаки пріоритету; в) заборонні знаки; г) наказові знаки; ґ) інформаційно-вказівні знаки; д) знаки сервісу; е) таблички до дорожніх знаків.

Так, дорожній знак 5.16 відноситься до інформаційно-вказівних знаків.

В пункті 33.5 ПДР України зазначено, що дорожній знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Таким чином, розміщення знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» над проїзною частиною перед перехрестям не суперечить п. 8.2.1 ПДР України.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В судовому засіданні було переглянуто надісланий начальником УПП в Чернігівській області ДПП до суду відеозапис з нагрудної службової відеокамери інспектора поліції, та фотознімки, на яких зафіксовано місце розташування знаку 5.16 над проїзною частиною, з яких видно, як позивач, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_2, проїхав перехрестя з крайньої правої смуги руху, призначеної для повороту праворуч, здійснивши рух прямо, чим порушив вимоги п. 11.1 ПДР України, що підтверджено також і позивачем в судовому засіданні( а.с. 25).

За правилами частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Виходячи з наведеного, суд вважає доведеним факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, а тому оспорювана постанова прийнята правомірно.

Доводи позивача про те, що видимість знаку 5.16 йому була закрита мікроавтобусом, який рухався попереду, на підтвердження чого він надав фотознімки з автомобільного регістратора, не спростовують вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки відповідно до пп. б п.2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відсутність перед вказаним перехрестям дорожньої розмітки 1.18 та дорожнього знаку 5.16 обабіч дороги, про що зазначав позивач в судовому засіданні, не звільняло позивача від обовязку дотримуватися встановленого над проїзної частиною перед перехрестям дорожнього знаку 5.16.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який у даному випадку відповідачем виконано.

За таких обставин суд вважає рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірним, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в його діях порушення п. 11.1 ПДР України та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції частини 2 статті 122 КУпАП.

Судом при дослідженні спірної постанови встановлена відповідність останньої вимогам статей 256, 283-285 КУпАП та відповідність розміру накладеного штрафу межам санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, а також встановлена правомірність дій працівника патрульної поліції в частині винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За таких обставин підстав для задоволення позову немає.

Відповідно п.1 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст. ст. 243-246, 286 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Залишити постанову серії БР № 505861 від 03.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену поліцейським роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_3, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425 гривень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Н. Ф. Теремецька