Справа № 309/1977/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/421/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2017 року (головуючий суддя Волощук О.Я., м.Хуст, 11:16:22) у справі №309/1977/17 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці ДФС України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності в справі про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову відповідача від 05 червня 2017 року про порушення митних правил №0330/10200/17.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач покликається на те, що митний орган помилково визначив ввезений позивачем автомобіль як товар, а не як транспортний засіб особистого користування. Окрім того, позивач, вважає, що відповідачем порушено порядок розгляду справ про порушення митних правил. Так, позивач стверджує, що згідно наданих митницею матеріалів справи про порушення митних правил, вбачається різниця між почерком та підписом в поясненнях від 19 травня 2017 року та в протоколі, який складався працівником митного органу. Позивач стверджує, що не отримав примірника протоколу та в ньому не розписувався.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, їх представники, в судове засідання не з'явились.

25 січня 2018 року відповідач, Чернігівська митниця, подала заяву, в якій просить відкласти розгляд справи з його подальшим проведенням у режимі відеоконференції.

Згідно ч.5 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відтак, суд вважає, що підстав для задоволення заяви Чернігівської митниці відсутні, оскільки відкладення розгляду справи зумовлює необґрунтоване зволікання з її вирішення.

Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, оцінивши докази у справі у їх сукупності, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Зі змісту постанови у справі про порушення митних правил №0330/10200/17 від 05 червня 2017 року судом встановлено, що 19 травня 2017 року о 22 год. 24 хв. у зону митного контролю ВМО №2 митного поста «Новгород-Сіверський» заїхав автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний норм НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

Одним з пасажирів вказаного транспортного засобу був громадянин України ОСОБА_1.

В ході здійснення перевірки в базі даних ЄАІС ДФС та АСМО «Інспектор» встановлено, що громадянином ОСОБА_1 25 січня 2017 року, у зоні діяльності Закарпатської митниці ДФС, було ввезено на митну територію України, у митному режимі транзиту, транспортний засіб особистого користування марки «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_3 (країна реєстрації - Чеська Республіка), номер кузова НОМЕР_1. Станом на 19 травня 2017 року ОСОБА_1 згаданий транспортний засіб за межі території України не вивіз. Вказані дії позивача відповідач кваліфікував як вчинення порушення митних правил передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, про що було складено відповідний протокол №0330/10200/17 від 19 травня 2017 року.

Поряд з цим 19 травня 2017 року позивач надав відповідачу пояснення, в якому зазначив, що він дійсно ввіз на митну територію України транспортний засіб особистого користування марки «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_3 (країна реєстрації Чеська Республіка), номер кузова НОМЕР_1. Транспортний засіб вивезти з території України вчасно не зміг, оскільки останній перебуває на станції технічного обслуговування, на ремонті. Митний орган про наявну поломку не повідомив.

З урахуванням наведеного, 05 червня 2017 року заступником начальника Чернігівської митниці ДФС України Пахутою Віталієм Антоновичем прийнято постанову, якою громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач не навів жодних підстав, які об'єктивно давали можливість стверджувати про неправомірність рішення митного органу та про відсутність вини у діях позивача.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з такими висновками зважаючи на наступні обставини.

Статтею 90 Митного кодексу України встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.92 Митного кодексу України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Згідно з ч.1 ст.93 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 Митного кодексу України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до положень ст.102 Митного кодексу України , митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу (ч.5 ст.102).

Згідно з ч.8 ст.102 Митного кодексу України митний режим транзиту також припиняється у разі конфіскації товарів, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Позивачем не заперечується, що вказаний транспортний засіб перебував на митній території України в митному режимі транзиту як і не заперечується та обставина, що він не вивіз з митної території України згаданий вище транспортний засіб у строк, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до ч.3 ст.470 Митного кодексу України вчинення правопорушення, передбаченого встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, вина у вчиненні порушення митних правил стверджується як поясненнями позивача так і встановленими судом обставинами справи.

Щодо покликань позивача на те, що суд першої інстанції помилково визначив транспортний засіб особистого користування як товар, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 4 Митного кодексу України розмежовано поняття товари та транспортні засоби. Пунктом 57 цієї норми зазначено, що товари це будь які рухомі речі, в тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередач. Пункт 58 визначає транспортні засоби як транспортні засоби комерційного призначення, транспортні засоби особистого користування, трубопроводи та лінії електропередач.

Згідно п.59 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Згідно п.60 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕТ та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно. З огляду на пункти 57, 59, 60 частини першої ст. 4 Митного кодексу можна дійти висновку, що транспортні засоби особистого користування, якими громадяни користуються для власних потреб, є товарами.

Відтак, покликання позивача щодо помилкового визначення транспортного засобу особистого користування як товару колегія суддів вважає необгрунтованим.

Поряд з цим, колегія суддів відхиляє доводи позивача стосовно порушення порядку розгляду справ про порушення митних правил. Так, зі змісту протоколу про порушення митних правил №0330/10200/17 від 19 травня 2017 року судом встановлено, що позивача було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи. Водночас, в протоколі наявний запис про відсутність заперечень позивач щодо розгляду справи за його відсутності. Покликання ОСОБА_1 про невідповідність його підпису та почерку в згаданому протоколі суд розцінює як спробу уникнути передбаченої законом відповідальності за правопорушення, факт вчинення якого позивач сам підтвердив у наданих ним поясненнях митному органу. В судовому засіданні, в суді першої інстанції, представник позивача обґрунтовано даної обставини пояснити не зміг, а лише висловив припущення, що підтверджується фонограмою запису судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2017 року (головуючий суддя Волощук О.Я., м.Хуст, 11:16:22) у справі №309/1977/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга