Справа № 826/15327/17
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Власенкової О.О., за участі секретаря судового засідання Карпенка Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфаполімер Україна"

(далі також - позивач, ТОВ "Альфаполімер Україна")

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

(далі також - відповідач)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове-повідомлення рішення є незаконним через невідповідність його нормам діючого законодавства України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, відповідач вказав, що під час перевірки ТОВ "Альфаполімер Україна" встановлено факт несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та прийняте в межах вимог чинного законодавства.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з огляду на те, що висновки акту від 17.07.2017 №2174/28-10-42-06/3944/3945 та прийняте за результатами акта податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

17.07.2017 головним державним ревізором-інспектором відділу податкового супроводження підприємств у галузі будівництва та ЖКГ управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби відповідно до статті 76 та на підставі пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригуванням до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ "Альфаполімер Україна", за результатами якої складено акт №2174/28-10-42-06/39443945. Згідно з указаним актом камеральна перевірка своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних проводилась за період з 01.11.2015 по 31.12.2015.

Не погоджуючись із даним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Оцінюючи правомірність прийняття відповідачем зазначеного рішення, суд виходить із такого.

Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді, у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Відповідно до пункту 14.1.60 Податкового кодексу України Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів.

Відповідно до пункту 120-1.3 статті 120-1 Податкового кодексу України вбачається, що порядок застосування штрафних санкцій, передбачених цією статтею, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 375, Міністерство фінансів України (Мінфін) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінфін є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, зокрема, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства.

Законом України від 24.12.2015 №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набрав чинності з 01.01.2016, пункт 120-1.3 статті 120-1 Податкового кодексу України, а разом із ним вимога про обов'язкове застосування контролюючим органом порядку застосування штрафних санкцій, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, виключено.

Як наслідок, органи Державної фіскальної служби України, починаючи з 01.01.2016 мають повноваження застосовувати штрафні санкції, що передбачені статтею 120-1 Податкового кодексу України, не керуючись порядком, затвердженим Міністерством фінансів України.

Згідно з приписами статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму рішенні від 09.02.99 №1-рп/99 "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)" Конституційний Суд України зазначив, що у статті 58 Конституції України закріплено один із загальновизнаних принципів права - принцип негайної дії норми права у часі, тобто вона є нормою-принципом. Обсяг дії норми-принципу порівняно із звичайною нормою набагато ширший, оскільки вона не регулює конкретні суспільні відносини, а встановлює загальне, основоположне правило для всіх чи певного кола правовідносин. Частина перша статті 58 Конституції України встановлює принцип дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, який має застосовуватися щодо будь-яких законів чи інших нормативно-правових актів. Дія зазначеного принципу обмежена лише випадками, коли закони та інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Інших обмежень стаття 58 Конституції України не передбачає.

Таким чином, на момент реєстрації позивачем податкових накладних повинна застосовуватися стаття 120-1 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент вчинення такого порушення.

Контролюючий орган міг застосувати штрафні санкції, передбачені статтею 120-1 Податкового кодексу України (до 01.01.2016), лише у відповідності до порядку застосування штрафних санкцій, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Водночас до 01.01.2016 Порядку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, на підставі якого контролюючим органом застосувалися б штрафні санкції, визначені статтею 120-1 Податкового кодексу України, не існувало.

Як встановлено судом, такий порядок не був розроблений та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (Міністерство фінансів України). Відповідно у контролюючого органу були відсутні правові підстави для застосування до позивача санкцій, передбачених пунктом 120-1.1 Податкового кодексу України до 01.01.2016, оскільки було порушено процедуру притягнення до відповідальності за порушення строків реєстрацій податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Однак всупереч викладеному, у таблиці №1 до акту перевірки та у розрахунку штрафних санкцій з ПДВ відповідно до акту перевірки від 17.07.2017 №2174/28-10-42-06/39443945 міститься інформація про періоди реєстрації податкових накладних, дати виписки яких були у значно пізніший період, ніж той, який перевірявся.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача про те, що листом від 30.10.2017 №7749/8/28-10-42-06-08 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби повідомив ДФС України про те, що у шапці акту камеральної перевірки від 17.07.2017 №2174/28-10-42-06/39443945 щодо своєчасності реєстрації податкових накладних ТОВ "Альфаполімер Україна" в Єдиному реєстрі податкових накладних необхідно читати період перевірки з 01.11.2015 по 30.04.2016. Наведене обґрунтовується тим, що указаний лист адресовано Державній фіскальній службі України, а не позивачу. Докази направлення такого листа на адресу позивача суду не надано.

За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що перевірка відповідача позивачем повинна була здійснюватися за період з 01.11.2015 по 31.12.2015, тому висновки відповідача про порушення позивачем строків реєстрації за інші періоди не приймаються судом до уваги.

Відповідно до частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, тоді як, відповідачем не доведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення він діяв на підставі та в межах повноважень, визначених законом.

За приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунком бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.О.Власенкова

Повний текст рішення суду складено та підписано 26.01.2018