Справа № 806/2676/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"23" січня 2018 р. Справа № 806/2676/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Гумінської Л.М.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення , -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.06.2017 року за №52288-13.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до податкового повідомлення-рішення їй визначена сума податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості. Вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення суперечить вимогам законодавства України, оскільки згідно пп.266.2.2 (є) ст.266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Вважає, що комплекс, який знаходиться у її власності за адресою АДРЕСА_1 та складається з виробничих приміщень не є об'єктом оподаткування як будівля промисловості, тому винесене податкове повідомлення рішення є протиправним.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.11.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов. В апеляційній скарзі зазначив, що володіє на праві власності комплексом, яке складається з виробничих приміщень загальною площею1327,10 м кв. Будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення є об'єктами класифікації в ДК 018-2000, відтак будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують ДК 018-2000, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки ПК України не містить обмежень щодо використання чи невикористання таких об'єктів. Окрім того, судом не враховано, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець, вид її діяльності пов'язаний з використанням виробничих приміщень комплексу.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що п. "є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не може бути застосований у даному випадку до позивача, оскільки за фізичною особою ОСОБА_3 зареєстровано виробниче приміщення комплексу, що є відмінним від визначення зазначеному у Податковому кодексі України, а саме будівель промисловості. Використаний у ст.266 Податкового кодексу України термін "будівлі промисловості" має застосовуватись виключно відносно будівель, що експлуатуються промисловими підприємствами. На підставі викладеного, вважає вказане податкове повідомлення рішення таким, що винесене правомірно на виконання вимог чинного законодавства у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача вважає судове рішення законним та просить відхилити апеляційну скаргу позивача.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 володіє на праві приватної власності комплексом, за адресою АДРЕСА_1 який складається з виробничих приміщень:

- приміщення контори, котельної, майстерні для працівників, гараж (А, А-1) загальною площею 215,3 кв.м;

- столярного цеху (Б) загальною площею 291,4 кв.м;

- складу будівельних та сипучих матеріалів (В,В-1) загальної площею 172,90 кв.м;

- столярного цеху (Г) загальною площею 551,3 кв.м;

- складу будівельних матеріалів (Д) загальною площею 96,20 кв.м ( а.с.10).

Головним управління ДФС у Житомирській області (далі - ГУ ДФС в Житомирській області) винесено податкове повідомлення-рішення №52288-13 від 09.06.2017, відповідно до якого ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 18287,44 грн.

Однак, позивач не погодився з відповідним рішенням контролюючого органу, у зв'язку з чим оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову. Суд виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів, що ним провадиться будь-яка діяльність та така діяльність відноситься до діяльності промислових підприємств, спрямована на виробництво товарів і послуг, що може бути підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до абз. "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон N 71-VIII), яким було введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. А у "Прикінцевих положеннях" Закону N 71-VIII міститься пряма норма щодо введення цього Закону у дію з 01 січня 2015 року.

Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПКУ).

Нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами є офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів (п. 12.5 ст. 12 ПК України).

Згідно з положеннями частини 5 статті 59 та частини 1 статті 73 Закону України від 21.05.97 N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення та є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Тобто, нові ставки та пільги, встановлені на 2016 рік рішеннями місцевих рад в межах наданих їм повноважень, застосовуються при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з моменту їх оприлюднення.

Згідно із ст. 12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторні акти, прийняті місцевими органами виконавчої влади, а також їх посадовими особами, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації не пізніш, як у 10-денний строк після їх державної реєстрації або прийняття та підписання, якщо ці акти не підлягають державній реєстрації.

Встановлено, що 10.06.2015 Житомирською міською радою на сорок сьомій сесії шостого скликання прийнято рішення №932 "Про місцеві податки та збори", згідно якого встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості некомерційного призначення для фізичних осіб встановлюється у розмірі 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного ( податкового) року за 1 кв.м бази оподаткування (а.с.37).

В силу положень підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Водночас абзацом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Податковий кодекс України не надає тлумачення терміну "будівлі промисловості", що використовується в пп. "є" п.п. 266.2.2 ст. 266 ПК України.

Підпунктом 14.1.129.1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що об'єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють зокрема:

ґ) будівлі промислові та склади.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

Таким чином, до будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості2; 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Отже, вказана класифікація доводить те, що використаний у ст.266 Податкового кодексу України термін "будівлі промисловості" має застосовуватися виключно відносно будівель, що експлуатуються промисловими підприємствами різних галузей. Отже, не лише цільове призначення нежитлової будівлі згідно правовстановлюючих документів, а й фактичне її використання як об'єкту промисловості, є підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до абз. "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Судовою колегією встановлено, що позивачу на підставі договору дарування виробничих приміщень на праві приватної власності належить комплекс, за адресою АДРЕСА_1 який складається з виробничих приміщень: приміщення контори, котельної, майстерні для працівників, гараж (А, А-1) загальною площею 215,3 кв.м; столярного цеху (Б) загальною площею 291,4 кв.м; складу будівельних та сипучих матеріалів (В,В-1) загальної площею 172,90 кв.м; столярного цеху (Г) загальною площею 551,3 кв.м; складу будівельних матеріалів (Д) загальною площею 96,20 кв.м ( а.с.10).

Згідно витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.79), ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець та видами її діяльності за КВЕД- 56.10 є діяльність ресторанів, надання послуг з мобільного харчування.

Відтак, колегія суддів вважає, що будівлі, як виробничі, так і допоміжні, які входять до складу комплексу та використовуються для цілей забезпечення діяльності позивача необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні п.п "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, що в свою чергу дає підстави для висновку, що належні позивачу виробничі приміщення підпадають під визначення "будівлі промисловості" зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств".

Таким чином, належний позивачу комплекс нежитлових будівель та споруд з усіма нежитловими приміщеннями, як будівлі промисловості не є об'єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону (п.п. "є" п. 266.2.2. ст. 266 ПК України) і податок на нерухоме майно на них не повинен нараховуватись.

Відповідач доказів на спростування вищенаведених обставин, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України, не надав та не довів правомірності прийнятого ним рішення.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають матеріалам справи та оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "15" листопада 2017 р. скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 09.06.2017 року №52288-13.

Стягнути на користь ОСОБА_3 1344 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "26" січня 2018 р.