Справа № 826/4367/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 січня 2018 року № 826/4367/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Борсуковській А.О.,

за участю представників сторін:

представника позивача: Дячка С.М.

представника відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ТК Кредит»

до Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області

про визнання протиправною та скасування постанови ВП №535189126 від 06.03.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ТК Кредит» (далі - позивач) до Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови ВП №535189126 від 06.03.2017 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, приймаючи спірну постанову, безпідставно зазначив про те, що пред'явленний до виконання виконавчий документ, а саме-акт про протест векселя про неоплату від 06.06.2016 року, не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби і відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" повертається без прийняття до виконання.

Вказав на те, що спірна постанова відповідача, прийнята останнім з порушенням вимог статті 8 Закону України "Про обіг векселів в Україні", оскільки вказаною нормою встановлено, що вексель опротестований нотаріусом у встановленому законодавством порядку, є виконавчим документом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

З наданих письмових заперечень відповідача на позовну заяву, вбачається, що останній обґрунтовує правомірність прийнятого рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання тим, що саме вексель з відміткою про вчинення протесту повинен бути наданий до виконання, а не акт про протест векселя про неоплату, як це зроблено позивачем.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач пред'явив до векселедавця ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНРАД ПЛЮС» (далі - боржник) вексель до платежу в строк - 24 листопада 2016 року. Не отримавши оплати, позивач звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кучеравенко Тетяни Євгенівни, з метою опротестування простого векселя, в кількості 1 (один) вексель, серії АА № 0380490, сума платежу 13 800 000,00 (тринадцять мільйонів вісімсот тисяч гривень 00 копійок), строк платежу 24.11.2016 року. За результатом звернення нотаріусом було опротестовано вексель та видано Акт про опротестування векселя про неоплату від 28.11.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 586.

Позивач 22.02.2017 року звернувся до відповідача з заявою про відкриття виконавчого провадження для виконання в примусовому порядку Акту про опротестування векселя про неоплату від 28.11.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 586, опротестованого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеравенко Тетяною Євгенівною.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Єрьоменко С.В. 06.03.2017 року прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Повідомлення про рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання представником позивача - Дячком С.М. отримано особисто під підпис 15.03.2017 року, що підтверджується відміткою про отримання.

Приймаючи рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання державний виконавець зазначив, що пред'явлений на виконання виконавчий документ, а саме: акт про протест векселя про неоплату від 06.06.2016 року не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби і відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" повертається без прийняття до виконання.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, державний виконавець у своїй діяльності зобов'язаний керуватися не тільки вимогами Закону України "Про виконавче провадження", але й іншими законами України.

При цьому виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною другою вказаної статті встановлено, що виконавець, зокрема зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною п'ятою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

11) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

В указаному переліку відсутній такий виконавчий документ як вексель, опротестований нотаріусом.

Разом з тим, статтею 8 Закону України «Про обіг векселів в Україні» встановлено, що вексель, опротестований нотаріусом у встановленому законом порядку, є виконавчим документом (крім векселя, опротестованого у недатуванні акцепту).

Частиною четвертою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до пункту 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), запис про вчинення протесту векселя вноситься до реєстру для реєстрації нотаріальних дій.

Згідно з пунктом 4.21 цього Порядку протест векселя оформлюється актом у двох примірниках, один з яких залишається у справах нотаріуса.

Запис про вчинення протесту векселя вноситься до реєстру для реєстрації нотаріальних дій (пункт 4.20 Порядку).

Відповідно до пункту 4.23 Порядку опротестований вексель з відміткою про вчинення протесту видається векселедержателю або уповноваженій особі.

Відтак, вексель, опротестований нотаріусом в установленому законом порядку, є виконавчим документом, а тому підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Аналогічної позиції про те, що вексель, опротестований нотаріусом (виконавчий напис нотаріуса) у встановленому законом порядку, є виконавчим документом дотримується також Верховний Суд України у своїй постанові від 09.12.2014 № 21-548а14 (в ЄДРСР № 42202920), а також у Висновках Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень за II півріччя 2014 р., зокрема в розділі « 110.000.000 Державне регулювання банківської діяльності. 110.050.000 Інвестиційна діяльність. 110.050.090 Векселі».

Беручи до уваги викладене, державний виконавець протиправно повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, що свідчить про протиправність постанови Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП №535189126 від 06.03.2017 року, а відтак наявність правових підстав для її скасування.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ТК Кредит» задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП №535189126 від 06.03.2017 року.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ТК Кредит» (, вул.Дмитрівська, 18/24, Київ, 01054) сплачений ним судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (тисяча шістсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області (, вул.Я.Мудрого, 16, м.Харків, 61002).

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

Суддя Є.В. Аблов