Справа № 812/1854/17
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 лютого 2018 року СєвєродонецькСправа № 812/1854/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Петросян К.Є.,

при секретарі судового засідання - Занічковській П.Є.,

за участю:

позивача - не прибув,

представника відповідача - Татарінової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду знаходиться вищевказана адміністративна справа.

Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області винагороду за безпосередню участь у антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошово забезпечення за період з 07.01.2015 по 31.01.2016 у загальному розмірі 25 548 грн. та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Луганській області включити винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період 07.11.2015 по 31.01.2016 до складу додаткових видів грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії за вислугою років (грошового атестату).

Під час розгляду справи від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв'язку з пропуском строку на звернення до адміністративного суду з огляду на норми ст. 123 КАС України (а.с.59-63).

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідачем зазначено, що позивач був звільнений зі служби в поліції 07.11.2017 відповідно до наказу ГУНП в Луганській області №795 о/с від 03.11.2017. В грошовому атестаті №133 від 07.11.2017, складеному на ім'я ОСОБА_2 в графі «відомості, подані в атестаті, вважаю правильними» міститься підпис позивача без будь-яких зауважень щодо не нарахування та невиплати винагороди за участь в АТО за період 07.11.2015 по 31.01.2016.

Щодо факту обізнаності позивача про його доходи відповідач зазначає, що відповідно до ст.30 Закону України «Про оплату праці», доручення від 02.09.2016 № 235 «Про надання корінців до розрахункових відомостей працівникам ГУНП в Луганській області» та службової телеграми ГУНП в Луганській області від 15.09.2016 № 3529/111/22/05-2016, УФЗБО ГУНП у 7-денний термін після виплати грошового забезпечення та заробітної плати, надає розрахункові листи про нараховані та отримані кошти за видами виплат.

В свою чергу у відповідності до вимог службової телеграми від 15.09.2016 № 3529/11 1/22/05-2016, визначено про необхідність визначення відповідальних працівників щодо отримання розрахункових листів.

Дорученням Станично- Луганського ВП Луганській області від 01.10.2016 № 3980 визначено уповноважену особу щодо отримання розрахункових листів.

Крім того відповідно до ст. 31 Закону України «Про оплату праці», також визначено, що відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника.

Відповідач зазначає, що позивачу кожного разу при виплаті грошового забезпечення достеменно було відомо про розмір його грошового забезпечення, а тому якщо ОСОБА_2 вважав, що йому недоплачують будь-які кошти, мав право звернутися до керівництва ГУНП в Луганській області або до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

На думку представника відповідача, до спірних правовідносин за правилами конкуренції слід застосовувати норми спеціального, а не загального трудового законодавства. Тим більше, що Закон України «Про Національну поліцію» та КЗпП України мають однакову юридичну силу. Тому твердження про те, що поліцейські отримують заробітну плату, вважає хибним.

Із підстав, наведених вище, позивач отримував грошове забезпечення, а не заробітну плату, отже по спірних правовідносин не застосовується частина 2 статті 233 КЗпП України. Винагорода за участь в АТО не є щомісячною, а від так і не має постійного характеру та не входить до складу грошового забезпечення, яке отримував позивач під час проходження служби.

Посилаючись на ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач просив суд залишити адміністративний позов ОСОБА_2 без розгляду, у зв'язку з пропущенням строку звернення до суду.

У судове засідання позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не прибув, надав через канцелярію суду клопотання, відповідно до якого розгляд справи просить проводити без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та просив суд його задовольнити.

Розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 07.12.2015 № 341 та довідки Головного управління Національної поліції в Луганській області від 07.06.2016 № А-4185 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, позивач дійсно брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення в період з 07.11.2015 по 07.06.2016 (а.с.11,49-51).

Однак винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції за вказаний період позивачу не виплачувалась, тому позивач звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів.

Отже, предметом розгляду даної справи є стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Ч.1 ст.7 КАС України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, ч.3 ст. 3 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ч.5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно із ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входять наступні складові.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, винагорода за участь в АТО, яка має виплачуватися за весь період безпосередньої участі в АТО, є винагородою, що має постійний характер, входить до структури заробітної плати, і відповідно, є її складовою.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків. Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій ст. 233 КЗпП, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на наведене, під час розгляду справ про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати (зокрема, винагороди за участь в АТО, яка є складовою грошового забезпечення) застосовуються положення частини другої статті 233 КЗпП України, а не частини третьої статті 123 КАС України, тобто строки звернення до суду у цій категорії справ не застосовуються.

З урахуванням вищенаведеного, предмету позову, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,3,7,122,123 КАС України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу суду можуть бути зазначені в апеляційній скарзі за наслідками розгляду справи по суті.

Суддя К.Є. Петросян