Справа № 824/915/17-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/915/17-а

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боднарюк О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюк О.В.,

представника позивача ОСОБА_2О,

представника відповідача не з'явився,

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_5, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_6 акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_5 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 акціонерне товариство Приватбанк в якому просив суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_5, яка прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31950091 від 20.10.2016 року, про реєстрацію права власності в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: Чернівецька область, Кіцманський район, с. Іванківці, вул. Миру № 8;

- зобовязати державного реєстратора ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_5 скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на нерухоме майно за адресою: Чернівецька область, Кіцманський район, с. Іванківці, вул. Миру № 8;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч нормам діючого законодавства, відповідач вчинив реєстраційні дії щодо реєстрації права власності за банком на житловий будинок в Чернівецької області Кіцманського р-ні с. Іванківці по вул. Миру № 8. А саме, відповідач не мав правових підстав вчиняти реєстраціні дії, оскільки: договір іпотеки не є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно; представник банку, який подав документи для здійснення реєстраційних дій не мав відповідних повноважень; в довіреності представника банку не зазначено повноважень на переоформлення саме майна позивача; відповідач здійснила реєстрацію за відсутності належного документа про сплату адміністративного збору, а також присвоїла новий реєстраційний номер за наявності існуючого; відповідач прийняла рішення про державну реєстрацію права власності 18 жовтня 2016 року, а рішення про реєстрацію 20 жовтня 2016 року; на час вчинення реєстраційних дій на будинок було накладено арешт органами виконавчої служби; під час вчинення реєстраційних дій було порушено право неповнолітніх дітей, які зареєстровані в будинку оскільки не отримано дозволу органів опіки та піклування.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав заперечення на позов, в якому зазначив, що він як державний реєстратор перевірив документи подані заявником та їх перелік відповідав п.61 Постанови КМУ від 25.12.2015 р. № 1127, якою затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказав, що перевірив довіреність представника ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої він мав відповідні повноваження представляти інтереси іпотекодержателя. Крім цього, зазначив, що договір іпотеки є цивільно-правовою угодою, відповідно є підставою для реєстрації права власності. У поданих запереченнях відповідач посилався також на те, що позивач помилково вважає, що змінено відповідачем реєстраційний номер обєкту, оскільки номер присвоюється автоматично програмними засобами ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а старий номер є активним архівним номером.

Третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору на стороні відповідача надала письмові пояснення, в яких зазначено, що у звязку з неналежним невиконанням зобовязань за кредитним договором, банк 26.07.2016 року надіслав на адресу позичальника, ОСОБА_7 та іпотекодавця, а саме позивача - вимогу про усунення порушень щодо виконання зобовязань за кредитним договором, оскільки борг станом на 25.07.2016 року складав 413534,10 грн. Крім цього, у даній вимозі, третя особа вказала про їх намір на підставі п. 27 договору іпотеки задовольнити забезпечену вимогу, шляхом набуття права власності на нерухоме майно - предмет іпотеки, у разі не усунення порушень в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. Оскільки порушення усуненні не були, третя особа звернулась до державного реєстратора для здійснення оскаржуваної реєстраційної дії згідно п. 2.7 договору іпотеки, де зазначено про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання не зявився, просив розглянути справу за його відсутності, на підставі пояснень наведених у письмових запереченнях. Просив суд у позові відмовити.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з'явились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

24.05.2007 р. між ОСОБА_4 (іпотекодавець) та ПАТ КБ ПриватБанк» (іподекодержатель) укладено договір іпотеки №CVMWGA00000034, яка виступила майновим поручителем за зобовязаннями позичальника ОСОБА_7 (а.с. 18) .

Згідно умов даного договору позивач передав в іпотеку нерухоме майно, житловий будинок, загальною площею 50,90 кв.м., який розташований за адресою: Чернівецька область, Кіцманський район, с. Іванківці, вул.Миру,8.

26.07.2016 року ПАТ КБ ПриватБанк» надіслав позивачу вимогу про усунення порушень №E.HM.0.0.0.0/1-0037, в якій вимагалося здійснити погашення всієї заборгованості (повністю повернути суму кредиту з усіма нарахуваннями) на протязі 30-ти днів з дня отримання даної вимоги. У разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобовязання зі спливом 30-ти денного строку, ПАТ КБ ПриватБанк» попередила про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме : житловий будинок, загальною площею 50,90 кв.м., який розташований за адресою: Чернівецька область, Кіцманський район, с. Іванківці, вул.Миру,8 (а.с. 65-66).

Дану вимогу позивач отримав 29.07.2016 року, однак її вимоги не виконав.

18.10.2016 року ПАТ КБ ПриватБанк» звернувся до державного реєстратора ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_5 із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 19085746.

Відповідач на підставі наявних документів, встановлення відсутності підстав для відмови, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31950091 від 20.10.2016 року, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 50,90 кв.м., який розташований за адресою: Чернівецька область, Кіцманський район, с. Іванківці, вул.Миру,8. (а.с. 20, 15-16).

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення нормативно-правових актів, та робить висновки по суті спору.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач окрім іншого обґрунтував свою позицію щодо підсудності цієї справи тим, що у даних правовідносинах спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні-управлінські дії (рішення) відповідача, який у спірних правовідносинах діє як суб'єкт владних повноважень.

Під час судового розгляду справи, судом ставилось на обговорення питання щодо підсудності спору між учасниками справи, які вказали, що на даний час між сторонами немає спору щодо виникнення, переходу, припинення, тощо права на майно, а тому спір підсудний ОСОБА_1 окружному адміністративному суду.

Відповідно до ч.3 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Приймаючи до уваги те, що на час звернення позивача з адміністративним позовом, останнім не було заявлено похідних вимог, які б стосувались приватно-правового спору і на розгляді відповідного суду також немає спору щодо майна, відносно якого вчиненні реєстраційні дії відповідачем суд вважає, що у спірних правовідносинах слід вирішити спір по суті та надати правову оцінку виключно в частині вчинення дій (бездіяльності) відповідача як суб'єкта владних повноважень з урахуванням вимог ст.19 Конституції України.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003, № 898-IV (далі Закон № 898), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 575 Цивільного кодексу України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону № 898 у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У відповідності до ч. 3 ст. 33 Закону № 898 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч. 1 ст. 35 Закону № 898).

Частиною 1 ст. 36 Закону № 898 передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 898, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що законодавцем чітко передбачений порядок набуття права власності на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання по договору перед іпотекодержателем.

Зі змісту договору іпотеки між укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк», зокрема п.22 та п.27 договору вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється... згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити про це іпотекодавця.

З викладеного слідує, що умови укладеного договору іпотеки, містять в собі згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, що по своїй суті є правовою підставою для реєстрації права власності.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(далі Закон № 1952).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1952, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

За приписами пункту 1 частини 3 статті 10 Закону № 1952 державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952).

Пунктом 1 ч.1 ст. 27 Закону № 1952 визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону №1952 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України за №1127 від 25.12.2015 року.

Пунктом 61 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Враховуючи викладене вище, суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач діяв не у спосіб передбачений законом в частині реєстрації за третьою особою права власності на об'єкт нерухомого майна на підставі іпотечного договору, в якому містяться застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Слід також зазначити, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Стосовно посилань позивача на недостатність обєму повноважень у третьої особи для подачі документів на перереєстрацію права власності, суд зазначає наступне.

Згідно п.9 Порядку під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа встановлює особу заявника. У разі подання заяви уповноваженою на те особою державний реєстратор, уповноважена особа перевіряє обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи.

У абзаці 5 довіреності виданої представнику третьої особи визначено повноваження щодо отримання витягів, інформаційних довідок, інших відомостей, із будь-яких державних реєстрів. В абзаці 8 та 11 вказано, що для виконання наданих повноважень представнику надаються наступні права, зокрема отримувати, подавати та підписувати від імені ПАТ КБ «Приватбанк» всі документи, отримувати відповіді компетентих органів на запити, які будуть стосуватися оформлення належних ПАТ КБ «Приватбанк» прав.

Таким чином, суд вважає, що вказана довіреність надавала право представнику третьої особи - ОСОБА_8, як представнику ПАТ КБ «Приватбанк», відповідні повноваження на звернення до відповідача щодо вчинення реєстраційних дій (а.с.23).

Слід також зазначити, що права і обов'язки, які банк визначив за своїм представником у вказаній довіреності не є абсолютними і в той же час, правом на підпис всіх документів, що стосуються оформлення прав за третьої особою представник був наділений, а відтак визначати конкретне майно, яке б підлягало реєстрації - це є правом банку. А тому, доводи позивача в цій частини є помилковими стосовно того, що в довіреності не було визначено конкретне майно, яке підлягало реєстрації.

Окрім іншого, позивач звертаючись до суду посилався на те, що відповідач мав би відмовити в державній реєстрації представнику банка, оскільки був відсутній при подачі заяви документ про сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що представником банку -третьою особою було подано під час реєстрації квитанцію про сплату адміністративного збору в сумі 140 грн., платник згідно відомостей квитанції ОСОБА_7.

Відповідно до п.7 Порядку, для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Аналізуючи норми Закону №1952 та норми Порядку, суд дійшов висновку, що законодавець у викладених нормах не ставить у залежність відповідача в частині перевірки, хто саме сплатив адміністративний збір за вчинення певних дій. Натомість вказані нормативно-правові акти визначають тільки обов'язкову наявність такого документа, що в даному випадку було дотримано, а відтак це не є і не могло бути підставою в даних правовідносинах для відмови в реєстрації права власності.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що третьою особою до державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" в повному обсязі було подано документи, передбачені статтею 35 Закону України "Про іпотеку", статтею 27 Закону № 1952 та п.61 Порядку.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.10 Закону №1952 державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Враховуючи те, що відомості про права власності (дата прийняття рішення про державну реєстрацію житлового будинку 1975 року побудови було здійснено (зареєстровано) 20.03.2007р.), позивач помилково вважає, що відповідач змінив неправомірно реєстраційний номер обєкту, оскільки реєстраційний номер присвоюється автоматично (в тому числі і з відкриттям розділу) програмними засобами ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в той час як до створення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-яка реєстрація права власності відбулась в органах технічної інвентаризації (а.с.15-17).

Щодо посилань позивача на порушення прав неповнолітніх дітей, які зареєстровані в будинку з боку відповідача, не отримавши дозволу органів опіки та піклування, суд зазначає наступне.

Незважаючи на те, що вказані обґрунтування не є підставою для відмови у вчиненні реєстраційних дій відповідачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно довідки від 22.05.2007 року № 743 виданої виконкомом Іванковецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, у будинку за адресою Чернівецька область, Кіцманський район, с.Іванківці, вул.Миру, 8 ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.68).

Пунктом 18.12 договору іпотеки укладено між сторонами 24.05.2007 року визначено, що позивач зобовязувався не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації постійного місця проживання будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це банку та заяви цих осіб про згоду на їх виселення у разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд вважає також за необхідне в чергове зазначити, що у спірних правовідносинах перевірялись дії відповідача виключно як суб'єкта владних повноважень при вчинені реєстраційних дій. При цьому, адміністративним судом не може надаватись оцінка майновим чи немайновим правам неповнолітніх дітей і прийматись відповідне рішення, оскільки ці правовідносини мають врегульовуватись за правилами цивільного судочинства, а відтак адміністративний суд є неповноважним судом щодо вирішення таких прав.

В ході судового розгляду справи позивачем не було доведено факту та не надано жодного документу, який би свідчив про накладення арешту на його майно органами виконавчої служби, а тому судом такі доводи відхиляються, за відсутності події, яка б підлягала дослідженню судом.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності майно, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом № 1952; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія; своєчасно, тобто протягом розумного строку, а тому протиправності в діях або ж рішенні відповідача судом не встановлено, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90 КАС України суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням вимог пп. 15.5 п. 15 Розділу 7 Перехідних положень КАС України). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Боднарюк О.В.

Рішення в повному обсязі складено 26 січня 2018 р.