Справа № 826/3922/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 листопада 2017 року № 826/3922/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ
третя особаДержавної казначейської служби України
про визнання протиправною відмови щодо виплати вихідної допомоги судді, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1) з адміністративним позовом до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі також - відповідач або суд), за участю третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України (далі також - третя особа або ДКС України), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову суду щодо виплати позивачу вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки факт припинення трудових відносин, у зв'язку з відставкою, між позивачем та відповідачем настав під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, який набрав чинності з 30.09.2016, виходячи з приписів статей 3, 8, 43 Конституції України, відповідач зобов'язаний виплатити позивачу вихідну допомогу у порядку та у розмірі, передбаченому статтею 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідач проти позову заперечив, просив суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог, вважаючи відмову щодо виплати позивачу вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою законною та такою, що ґрунтується на положеннях Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, в межах дії якого позивача було звільнено уповноваженим органом з посади судді у зв'язку з відставкою та яким не передбачалось виплата вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.

Третя особа письмових пояснень чи заперечень по суті спору суду не подала, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила.

Керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши у порядку письмового провадження подані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Постанови Верховної Ради України від 18.04.2013 № 206-VІІ наказом суду від 14.05.2013 № 484-к позивача 14.05.2013 було зараховано до штату Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Пунктом 1 наказу суду від 14.07.2016 № 213-кв позивачу була надана відпустка (основна та додаткова) на період з 08.08.2016 по 05.10.2016.

Проте, у зв'язку з надходженням до суду постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 № 1600-VІІІ, якою позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку (зареєстровано судом 03.10.2016 за вх. № 2018/0/37-16; відмітка управління кадрової роботи суду від 04.10.2016), наказом суду від 04.10.2016 № 864-к «Про звільнення ОСОБА_1», відповідно до пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та пребідні положення» Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», пункту 4 частини першої статті 34 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», статей 12, 22 та 24 Закону України «Про відпустки», ОСОБА_1 вважається звільненим 22.09.2016 у зв'язку з виходом у відставку. Цим же наказом визнано таким, що втратив чинність з 22.09.2016 пункт 1 наказу суду від 14.07.2016 № 213-кв. Зазначені накази відповідача позивачем не оскаржувались, отже він погодився з їх змістом.

В той же час, вважаючи себе таким, що має право на вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, позивач звертався до відповідача зі заявою від 24.02.2017 вх. № 30/0/10-17 щодо виплати такої вихідної допомоги.

За результатом розгляду зазначеної заяви, відповідачем була надана позивачу відповідь від 03.03.2017 вих. № 191-430/0/4-17 про відсутність правових підстав щодо задоволення вказаної заяви, оскільки звільнення з посади судді ВССУ Верховною Радою України у зв'язку з поданням заяви про відставку здійснено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, яким не передбачалась виплата судді вихідної допомоги.

Вважаючи таку відмову відповідача у виплаті вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 76 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ суддя, строк повноважень якого закінчується, за його заявою має бути рекомендований Вищою кваліфікаційною комісією суддів України для обрання його Верховною Радою України на посаду судді безстроково, якщо відсутні визначені законом обставини, що перешкоджають цьому.

Як вже зазначалося раніше, позивач був обраний безстроково на посаду судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ Верховною радою України 18.04.2013 (постанова № 206-VІІ).

Відповідно до частини першої статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Статтею 126 Конституції України передбачено, що підставами для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.

За приписами частини третьої статті 122 Закону № 2453-VІ повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Так, позивача було звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 № 1600-VІІІ.

З наведеного вбачається, що обрання позивача на посаду судді безстроково та звільнення його з відповідної посади у зв'язку з поданням заяви про відставку (припинення повноважень судді) відбувалося на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ (далі також - Закон № 2453-VІ).

Відповідно до статті 120 Закону № 2453-VІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

При цьому, статус судді у відставці визначався розділом X Закону № 2453-VІ, який у свою чергу не передбачав виплату судді вихідної допомоги у зв'язку з відставкою, як і будь-яка інша стаття зазначеного Закону № 2453-VІ.

Разом з тим, 30.09.2016 набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, частиною першою статті 143 якого передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Пунктом 7 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону закріплено, що з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов'язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). Тобто, Законом № 2453-VІ.

У рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Виходячи з наведеного в сукупності та враховуючи, що в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача, тобто Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, яким на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги у зв'язку з відставкою не передбачалась, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної відмови відповідача та про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 23.03.2017 № К/800/7607/16.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача, що трудові відносини з відповідачем, у зв'язку з його відставкою, припинилися фактично 04.10.2016, тобто вже під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, який набрав чинності з 30.09.2016, що дає йому право на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою, оскільки такі доводи не відповідають дійсності, з огляду на те, що: по-перше, позивача було звільнено з посади судді уповноваженим органом 22.09.2016, тобто до набрання вказаним законом чинності; по-друге, наказом відповідача від 04.10.2016 № 864-к «Про звільнення ОСОБА_1», ОСОБА_1 вважається звільненим 22.09.2016 у зв'язку з виходом у відставку, що позивачем не оскаржувалось.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя П.О. Григорович