Справа № 817/1222/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Комшелюк Т.О.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"24" січня 2018 р. Справа № 817/1222/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

представнків сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області про стягнення заробітної плати , -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила стягнути з Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області заробітну плату, кошти за основну та додаткову відпустки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 липня 2017 р. у справі №817/81/17 була поновлена на посаді начальника відділу у справах сім'ї та молоді Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області з 14.01.2017 р. Зазначена постанова набрала законної сили. На виконання постанови суду від 03 липня 2017 р. у справі №817/81/17 відповідачем видано розпорядження від 04 липня 2017 р. «Про поновлення ОСОБА_3.» №141-к, яким, зокрема, позивача поновлено на посаді, а також він вважається таким, що приступив до роботи з дня, наступного за днем ознайомлення з цим розпорядженням, що підтверджується змістом пунктів 1, 2. Також, пунктом 4 вищезазначеного розпорядження від 04 липня 2017 р. «Про поновлення ОСОБА_3.» № 141-к, відповідач розпорядився для відділу фінансово-господарського забезпечення апарату районної державної адміністрації проводити оплату його праці відповідно до законодавства. З 17.07.2017 позивач приступив до виконання своїх обов'язків. Після двотижневого робочого часу, із 31 липня 2017 р., позивачу на підставі заяви була надана оплачувана щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів із виплатою грошової допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, та 15 календарних днів додаткової відпустки з 31.07.2017 по 15.09.2017. Однак, ні за період двотижневої роботи з 17.07.2017 по 30.07.2017, ні за відпустки позивач заробітної плати не отримав. Неодноразові звернення позивача із заявами до відповідача про виплату коштів залишаються без відповідного реагування, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області на користь ОСОБА_3 заробітну плату з 17.07.2017 по 30.07.2017 та з 16.09.2017 по 01.11.2017 включно - 15671,04грн.; по оплаті за час щорічної основної та додаткової відпусток - 11418,75грн.; суму матеріальної допомоги на оздоровлення - 7835,52грн. (суми вказані без урахування податків та обов'язкових платежів, які підлягають стягненню під час їх виплати).

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 липня 2017 р. у справі №817/81/17, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2017, ОСОБА_3 поновлена на посаді начальника відділу у справах сім'ї та молоді Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області з 14.01.2017р.

04.07.2017 відповідачем прийняте розпорядження № 141-к «Про поновлення ОСОБА_3.», яким позивача поновлено на посаді з 14.01.2017р. та з цього ж числа останній вважається таким, що приступив до роботи. Також, вказаним розпорядженням зобов'язано відділ фінансово-господарського забезпечення проводити оплату праці позивача відповідно до законодавства.

Розпорядження від 27.07.2017 №163-к позивачу надана щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів з 31.07.2017 по 30.08.2017 із виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно з розпорядження від 21.08.2017 №183-к «Про внесення змін до розпорядження №163-к від 27.08.2017» позивачу, з урахуванням внесених змін, надана додаткова відпустка тривалістю 15 календарних днів з 31.07.2017 по 15.09.2017.

Станом на час розгляду справи позивач заробітної плати, коштів за знаходження у щорічній основній і додатковій відпустках, а також матеріальної допомоги на оздоровлення не отримував, що підтверджується листом відповідача від 23.10.2017 № 01.2-03 к-61.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на оплату праці, право на оплачуваний відпочинок (відпустку) в даному випадку позивача, який має статус державного службовця, встановлені та гарантовані також розділами VI, VIІ Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про державну службу», держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов'язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 57, ч.1 ст.58 цього ж закону, державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

За кожний рік державної служби після досягнення п'ятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заробітної плати позивачу з 17.07.2017 по 30.07.2017 та з 16.09.2017 по 01.11.2017 не нараховував та не оплачував, що підтверджується також його листом від 23.10.2017 № 01.2-03 к-61.

Таким чином, не отримання позивачем заробітної плати є грубим порушенням гарантованих Конституцією України його прав. Крім того, законна заробітна плата позивача, яка мала б бути йому виплачена, є його власністю, а отже відповідачем порушені також права позивача щодо володіння, користування та розпорядження власністю останнього.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушені права позивача мають бути відновлені, при цьому, спосіб відновлення порушеного права повинен бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Щодо стягнення заробітної плати, то судами встановлено, що позивач відповідно до розпорядження №141-к «Про поновлення ОСОБА_3.» працювала у відповідача в період з 17.07.2017 року по 30.07.2017 року, тобто фактично відпрацював 10 робочих днів.

В подальшому позивач працювала з 16.09.2017р. (з 31.07.2017 по 15.09.2017 період відпусток). При розрахунку кількості фактично відпрацьованих позивачем з 16.09.2017 робочих днів, судом першої інстанції виходив з дати постановлення рішення у справі - 01.11.2017, що складає 33 робочих дні.

Суд першої інстанції врахував як святковий 1 день - 14 жовтня, тобто визнав. що фактично відпрацьовано позивачем 32 робочих дні, відтак доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції 14 жовтня як святковий день колегія суддів відхиляє.

З урахуванням кількості відпрацьованих робочих днв, за які позивачу має бути виплачена заробітна плата у період з 17.07.2017 по 30.07.2017 та з 16.09.2017 по 01.11.2017, судом встановлено, що їх кількість складає 42 (10+32).

Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку №100).

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 у 2017 році встановлена судовим рішенням у справі №817/81/17, яке набрало законної сили, та складає 7835,52грн., отже сума середнього заробітку, належна до виплати позивачу за період з 17.07.2017 по 30.07.2017 та з 16.09.2017 по 01.11.2017 становить 15671,04грн. (7835,52:21х42).

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо того, що позивач в спірний період часу перебувала поза штатом, відтак, оплата її праці підлягала обрахуванню виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Такі доводи не базуються на приписах Закону та не відповідають матеріалам справи щодо займаної посади позивача.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення коштів по оплачуваних щорічній основній відпустці, додатковій відпустці та матеріальної допомоги на оздоровлення, то така позовна вимога позивача належить до часткового задоволення.

Встановлено, що позивачу у період з 31.07.2017 по 15.09.2017 була надана щорічна основна відпустка за пророблений період з 20.06.2016 по 19.06.2017 терміном 30 календарних днів та 15 календарних днів додаткової відпустки за 2017 рік.

Відповідно до п. 3 Порядку №100 від 08.02.1995, зокрема, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов'язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відтак, розрахунок середньої заробітної плати для оплати за час щорічної та додаткової відпустки має бути здійснений за останні 12 місяців.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач при обчисленні відпускних взяв за основу середньомісячний розрахунок в сумі 7835,52грн., яка була в 2017 році, що правомірно судом першої інстанції не взято до уваги.

Основна відпустка надана позивачу за відпрацьований період з 20 червня 2016 року по 19 червня 2017 рік з 31.07.2017р., таким чином, початковою датою місяця з якого повинен проводиться розрахунок є 01.08.2016 .

Разом з тим, в 2016 році середньомісячний заробіток позивача складав 6996грн., середньоденний заробіток складав 318 грн. Вказані суми встановлені постановою Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/1833/16, яка набрала законної сили 04.02.2017.

Розрахунок середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки проводиться за останні 12 місяців, тому за 5 місяців з 01.08.2016 по 31.12.2016 при здійсненні розрахунку судом береться середньомісячна заробітна плата позивача в сумі 6996грн., яка встановлена рішення суду, а за 7 місяців з 01.01.2017 по 31.07.2017, сума 7835,52грн., яка також встановлена постановою Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/81/17, що набрала законної сили 30.10.2017.

Отже з 01.08.2016 по 31.12.2016 (5 місяців), заробітна плата позивача складає: 34980грн (6996х5).

З 01.01.2017 по 31.08.2017 (7 місяців), заробітна плата позивача складає: 54848,64грн. (7835,52х7).

У зв'язку з чим, за період з 01.08.2016 по 31.07.2017 середня заробітна плата позивача складає 89828,64грн.

Кількість календарних днів, що враховуються з 01.08.2016 по 31.07.2017 складає 365-11=354 (к. дн.), де 365 - кількість календарних днів у розрахунковому періоді, 11 - кількість святкових і неробочих днів.

Середньоденна заробітна плата складає 253,75грн. (89828,64:354), отже середня заробітна плата для оплати за час щорічної основної відпустки складає 7612,50грн. (253,75х30), а не 7835,52грн. як розрахувала позивач.

Середня заробітна плата для оплати за час щорічної додаткової відпустки терміном 15 календарних днів складає 3806,25грн. (253,75х15).

Крім того, позивач має право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 7835,52грн., що є середньомісячним розміром.

Враховуючи вищевикладене, до стягнення позивачу належать такі суми: по оплаті заробітної плати за період часу з 17.07.2017 по 30.07.2017 та з 16.09.2017 по 01.11.2017 включно - 15671,04грн.; по оплаті за час щорічної основної та додаткової відпусток - 11418,75грн. (7612,50+3806,25); сума матеріальної допомоги на оздоровлення - 7835,52грн.

Відповідно до п.3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов'язком роботодавця, а не працівника, то сума заробітної плати, оплата відпусток та матеріальної допомоги на оздоровлення визначена судом першої інстанції без утримання такого податку та інших обов'язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Отже суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, колегія суддів наголошує, що відповідачем на момент розгляду справи не не проведено жодних виплат по оплаті заробітної плати позивача та виплат за час перебування у відпустці, не надано жодних розрахунків щодо неправильного обрахування судом першої інстанції належних до виплати сум.

Що стосується перебування позивача на лікарняному та неврахування цього судом першої інстанції при постановленні рішення у справі, колегія суддів зазначає, що на ці обставини відповідач в суді першої інстанції не посилався, належних доказів щодо цього матеріали справи не містять, крім того, відповідач не надав жодних розрахунків щодо зменшення суми виплат, належних позивачу з урахуванням двох днів непрацездатності позивача та порядку їх оплати.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Ухвалу прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "26" січня 2018 р.