Справа № 826/17534/17
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

29 січня 2018 року м. Київ № 826/17534/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Власенкова О.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви

Кілійської міської ради Одеської області (далі також - позивач)
до Кабінету Міністрів України (далі також -відповідач)
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, який всупереч вимогам статей 21-22, пункту 6 статті 116, 117 Конституції України, пунктів 1, 2 частини першої статті 10 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", пунктів 5 та 6 статті 102 Бюджетного кодексу України (які діяли на час виникнення правовідносин) не вжив заходів, дій та/або і рішень на розробку проекту закону про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" в частині надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію пільг за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Як вбачається з позовної заяви, позивач оскаржує протиправну бездіяльність Кабінету Міністрів України, яка виникла у зв'язку з невчиненням ним відповідних дій щодо розробки проекту закону про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" в частині надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію пільг за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду.

Відповідно до статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2016 рік" бюджетний період становить з 1 січня по 31 грудня 2016 року.

21.12.2016 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", відповідно до якого діє новий бюджетний період з 1 січня по 31 грудня 2017 року

За наведених обставин суд дійшов висновку, що дії Кабінету Міністрів України щодо розроблення проекту закону про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", про протиправне невчинення яких стверджує позивач, могли мати місце лише до закінчення терміну, на який цей Закон був прийнятий, тобто до 31 грудня 2016 року.

Таким чином, після сплину указаної дати, тобто з 01.01.2017 позивач дізнався та/або повинен був дізнатися про бездіяльність відповідача щодо розроблення проекту закону про внесення відповідних змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік". Саме з цієї дати розпочався перебіг строку звернення позивача до суду щодо оскарження такої бездіяльності, закінчення якого припадає на 01.07.2017.

Звернення до суду з позовної заявою 15.12.2017 відбулося поза межами установленого законом строку.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за згаданим позовом, суд встановив пропущення позивачем строку звернення до суду та відсутність клопотання про поновлення цього строку із зазначенням причин його пропуску та їх поважності.

У зв'язку з викладеним ухвалою суду від 02.01.2018 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення вказаних недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення цього строку та доказів поважності причин його пропуску.

Строк звернення до адміністративного суду визначено статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

11.01.2018 до суду надійшла заява Кілійської міської ради Одеської області про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

Заяву вмотивовано тим, що позивач вживав заходів досудового врегулювання спору, які полягали в такому:

1) Кілійською міською радою направлялося звернення депутатів Кілійської міської ради до Президента України, Голови Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України щодо врегулювання спірного питання на підставі рішення Кілійської міської ради від 15.01.2016, копії яких додаються. Відповідь на указане звернення до позивача не надійшла;

2) Кілійська міська рада сподівалася, що в Законі України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» будуть передбачені відповідні видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, зокрема пільг на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян та буде компенсовано місцевим бюджетам кошти, які були виділені на компенсацію виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян з міських бюджетів за 2016 рік та зазначене питання буде вирішено без судового спору.

Також Кілійська міська рада сподівалася, що в Законі України "Про Державний бюджет на 2017 рік" буде передбачено субвенції з державного бюджету на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян у зв'язку з тим, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 у справі №826/8975/16 задоволено позов Славутської міської ради Хмельницької області та визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо невжиття заходів щодо розробки проекту закону про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" в частині надання субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію пільг за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Однак в Законі України "Про Державний бюджет на 2018 рік" так і не передбачено видатків у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію за пільговий проїзд окремим категоріям громадян.

Зазначені причини позивач вважає поважними і просить суд поновити пропущений строк щодо звернення до суду з цим позовом.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду є обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

Проте суд не погоджується з доводами позивача про поважність причин, що зумовили несвоєчасне його звернення до суду з позовною заявою з огляду на те, що вжиті ним заходи щодо позасудового врегулювання спору, не позбавляли позивача права на звернення до суду із позовом у межах встановленого законом строку та не пов'язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на звернення до суду у встановлений законом строк.

Щодо сподівання позивача на те, що у зв'язку з визнанням постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2017 у справі №826/8975/16 протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невжиття заходів щодо розробки проекту закону про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" в частині надання субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію пільг за пільговий проїзд окремих категорій громадян Кабінетом Міністрів України буде розроблено відповідний законопроект, то наведене, за висновком суду, не тільки не є доказом щодо наявності об'єктивних перешкод для звернення позивача до суду в межах установленого законом строку, але й свідчить про його пасивну поведінку щодо своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відтак, причини, зазначені позивачем у заяві про поновлення строку на звернення до суду, не є поважними, що зумовлює необхідність повернення йому позовної заяви.

Доцільно зауважити, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій щодо захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Інститут строків звернення до суду в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-ІV визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду за своєю суттю не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і шляхом встановлення строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Крім цього, згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

За змістом частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, вказані в заяві про поновлення цього строку, будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву повернути позивачу.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та в строки, встановлені статтями 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова