Справа № 814/1709/17
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 р. м.ОдесаСправа № 814/1709/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю: секретаряОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Миколаївської міської ради, Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, за участю третьої особи - Миколаївської міської ради, про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області №37365-1303 від 10.04.2017 року про визначення податкового зобовязання з орендної плати на землю в розмірі 30 037, 89 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що оскаржуване рішення прийняте без урахування всіх обставин у справі, зокрема, того, що у березні 2016 року нею продано обєкт нерухомості, що знаходився на відповідній земельній ділянці, іншій особі, а отже, підстави для нарахування податкового зобовязання з орендної плати за землю за 2017 рік відсутні.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року позов задоволено.

Апелянти в апеляційних скаргах, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги Миколаївська міська рада зазначила, що при прийнятті рішення у справі суд першої інстанції не врахував дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких станом на 31.08.2017 року право оренди вказаної земельної ділянки зареєстроване за позивачем, отже вона зобовязана сплачувати відповідний податок.

В свою чергу, Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначило, що оскільки у контролюючого органу відсутні відомості про розірвання договору оренди землі, укладеного між позивачем та Миколаївською міською радою, контролюючий орган правомірно визначив ОСОБА_5 податкове зобовязання з орендної плати з фізичних осіб.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності по 1/3 частці кожному належали нежитлові приміщення загально площею 1509,7 м. кв. за адресою: м. Миколаїв, вул. Гмирьова 17.

08 липня 2015 року між вказаними вище громадянами та Миколаївською міською радою укладено договір оренди землі №10933 для обслуговування цих приміщень (а.с.8)

18 березня 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали вказані приміщення ОСОБА_8 (а.с. 12-13)

Рішенням Миколаївської міської ради №18/16 від 20 квітня 2017 року внесено зміни до договору оренди землі №10933 від 08.07.2015 року, якими змінено орендодавця та припинено право попередніх власників приміщення користуватися вказаною земельною ділянкою (а.с.14).

10 квітня 2017 року ГУ ДФС України у Миколаївській області прийняло податкове повідомлення-рішення №37365-1303, яким визначено ОСОБА_5 податкове зобовязання з орендної плати за землю за 2017 рік на суму 30 037,89 грн.

Законність прийняття зазначеного рішення є предметом спору в даній адміністративній справі.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що одночасно із втратою позивачем права власності на вказані приміщення припиняється дія укладеного з міською радою договору оренди земельної ділянки, а отже нараховане ОСОБА_5 контролюючим органом податкове зобовязання з орендної плати за землю за 2017 рік є незаконним, тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає правильним, з огляду на наступне.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК передбачено, що земельним податком визнається обовязковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. А в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно пункту 287.7 статті 287 ПК у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

В свою чергу, у частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За приписами статей 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За частиною третьою статті 7 Закону України від 6 жовтня 1998 року

№ 161-ХІV «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач. Обовязок сплати цього податку виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Водночас, якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За правилами пункту 286.1 статі 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.8 статті 287 ПК).

Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 18 березня 2016 року продала свою частину нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Гмирьова,17, ОСОБА_8

Земельна ділянка площею 0,2525 га, кадастровий номер :05:066:0016, на якій знаходиться придбаний обєкт нерухомості, перебувала у користуванні ОСОБА_5 на підставі договору оренди землі №10933 від 08.07.2015 року, укладеного з Миколаївською міською радою.

Оскільки відчужений позивачем обєкт нерухомості розташований на орендованій земельній ділянці, набувач такого майна отримав право користування такою земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, а відтак, саме новий власник обєкта нерухомості зобовязаний сплачувати такий податок, адже в силу вимог статей 182, 334 ЦК та положень Закону № 1952-IV право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

За таких обставин, на думку колегії суддів, незважаючи на те, що новий землекористувач ОСОБА_8 не зареєструвала право користування земельною ділянкою під належними їй на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, обов'язок зі сплати земельного податку виник у останньої з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а відтак, нарахування податкового зобовязання ОСОБА_5 є безпідставним.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним судом України та була викладена в його постановах від 07.07. 2015 року (справа №826/12388-13-а), від 08.06.2016 року (справа №21-804а16) та від 12.09. 2017 року (справа №2а-10596/12/2670).

Таким чином, доводи апелянтів про те, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно саме позивач є користувачем земельної ділянки, а відтак має сплатити земельний податок, ґрунтуються на невірному тлумаченні положень наведених вище правових норм та на можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином з'ясовані всі обставини справи, їм надано правильну юридичну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду, не встановлено. Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст ст. 308, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Миколаївської міської ради, Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, за участю третьої особи - Миколаївської міської ради, про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: Л.В. Стас

ОСОБА_3.