Справа № 826/4698/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2018 Київ К/9901/547/18 справа №826/4698/13-а
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Стар І.К.» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у складі судді Смолія І.В. від 30 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі суддів Губської О.А., Грибан І.О., Беспалова О.О. від 05 вересня 2013 року за позовом Приватного підприємства «Стар І.К.» до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання протиправними дій та визнання протиправними висновків акту,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство «Стар І.К.» (далі - позивач/ПП «Стар І.К.») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби далі - відповідач/Інспекція), в якому просило:

- визнати протиправними дії відповідача при проведенні зустрічної звірки та складанні акту про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Стар І.К.» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за жовтень 2012 року від 22 січня 2013 року №249/22-9/30112441;

- визнати протиправними висновки акту про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Стар І.К.» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за жовтень 2012 року від 22 січня 2013 року №249/22-9/30112441 повністю;

- визнати протиправними дії відповідача по направленню до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації повідомлення за формою №18-ОПП про відсутність ПП «Стар І.К.» за місцезнаходженням.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначав, що Інспекція порушила законодавчо встановлені порядок та спосіб проведення зустрічної звірки, а також порядок оформлення її результатів, передбачений пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України, Порядком проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1232, Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженими наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011 року №236. Крім того, позивач вказував й на те, що Інспекція направила реєстраційній службі повідомлення про відсутність ПП «Стар І.К.» за місцезнаходженням (форма №18-ОПП), у той час як заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження підприємства, які повинні передувати направленню такого повідомлення, не проводилось.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшли висновку, що в даному випадку заходи з метою проведення зустрічної звірки було проведено відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства та за наявності для того відповідних підстав; крім того, зі сторони податкового органу відсутні порушення прав та інтересів позивача у зв'язку із складанням акту перевірки, вчинення в процесі складання даного акту дій та дій по направленню повідомлення про відсутність за місцезнаходженням.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач посилався на те, що внаслідок відмови у виклику свідка та недослідження всіх поданих ним доказів судами попередніх інстанцій не здійснено повного і всебічного з'ясування всіх обставин справи, що стосуються оспорюваних дій податкового органу та зумовлюють неможливість проведення зустрічної звірки, а також не враховано обставини невжиття відповідачем заходів для встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи, які передують направленню реєстраційній службі повідомлення про відсутність платника податків за місцезнаходженням, чим порушено норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2013 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просить залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Справу згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 січня 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду Пасічник С.С. (суддя-доповідач), Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією здійснено заходи з метою проведення зустрічної звірки ПП «СТАР І.К.» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків у жовтні 2012 року, за результатами чого складено акт №249/22-9/30112441 від 22 січня 2013 року про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «СТАР І.К.», у якому відповідач прийшов до висновку про відсутність реального здійснення операцій ПП «Стар І.К.» при придбанні та продажу товарів (робіт, послуг), вказавши, що правочини, укладені позивачем з контрагентами, мають ознаки нікчемності та є нікчемними в силу припису закону.

Окрім того, встановлено, що станом на момент складання акту про неможливість проведення зустрічної звірки Інспекцією було направлено до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації повідомлення за формою №18-ОПП про відсутність ПП «Стар І.К.» за місцезнаходженням, за наслідками отримання якого та здійснення необхідних дій по перевірці місцезнаходження позивача державним реєстратором Печерської районної в місті Києві державної адміністрації внесено до Єдиного державного реєстру запис про підтвердження відомостей про юридичну особу - ПП «Стар І.К.».

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача при проведенні зустрічної звірки, складанні акту про неможливість її проведення та направленні повідомлення про відсутність за місцезнаходженням з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, урегульовані Податковим кодеком України (далі - ПК України).

У пункті 61.1 статті 61 цього Кодексу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК України).

Відповідно до статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

За правилами пункту 73.5 статті 73 ПК України з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Механізм проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок визначено Порядком. затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1232.

З метою впровадження єдиного порядку направлення запитів на проведення зустрічних звірок, а також оформлення, передачі та накопичення матеріалів зустрічних звірок органами державної податкової служби розроблені Методичні рекомендації, затверджені наказом Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011 року №236, згідно з підпунктом 4.4 пункту 4 яких (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема, у зв'язку із встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання <…>.

При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу державної податкової служби забезпечує проведення такої звірки.

Форма акту про неможливість проведення зустрічної звірки затверджена Додатком №3 до згаданих Методичних рекомендацій. Відповідна форма, серед іншого, передбачає внесення до такого акту відомостей, що стосуються суб'єкта проведення звірки.

При цьому, пункт 15 Додатку №3 Методичних рекомендацій передбачає зазначення встановлених даних про проведений аналіз наявної в органі ДПС інформації та її документального підтвердження, з приміткою, що у разі наявності зазначається й інша інформація (в т. ч. отримана від підрозділів податкової міліції), що має відношення до питань запиту і може бути використана органом-ініціатором при перевірці. Одночасно надаються належним чином завірені копії таких документів, що не підтверджують дані платника податків, наведені у запиті.

Отже, акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, є відображенням дій працівників податкових органів, повноваження на здійснення яких прямо передбачено законодавством. Дії з проведення зустрічної звірки та зі складання акту за їх результатами не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків, оскільки інформація, зазначена у такому акті, використовується податковими органами для інформаційно-аналітичного забезпечення їхньої діяльності і не зумовлює для платника податків змін у структурі податкових зобов'язань та податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 03 листопада 2015 року (справа №21-99а15), від 17 листопада 2015 року (справа №21-1852а15) та від 01 грудня 2015 року (справа №21-3133а15).

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ПП «Стар І.К.», які спрямовані на оскарження дій Інспекції щодо проведення зустрічної звірки, оформленої актом про неможливість проведення зустрічної звірки, та викладення в ньому певних висновків, задоволенню не підлягають. Наведене виключає необхідність надання правової оцінки змісту такого акта у рамках даного судового провадження.

Стосовно ж позовних вимог про визнання протиправними дій Інспекції по направленню реєстраційній службі повідомлення про відсутність позивача за місцезнаходженням, колегія суддів зазначає, що процедура встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податку до направлення державному реєстратору податковим органом повідомлення встановленого зразка передбачена розділом XII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого каказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588.

Відповідно до пункту 12.4 зазначеного Порядку щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та нез'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ органу державної податкової служби, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою.

За правилами пункту 12.5 Порядку, якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) органу державної податкової служби приймає рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за ф. №18-ОПП для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону Закону №755-IV.

Отже, підрозділ органу податкової служби надсилає повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням (форма №18-ОПП) державному реєстратору для вжиття заходів, передбачених абзацом другим частини чотирнадцятої статті 19 Закону №755-IV, лише після здійснення передбачених Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом ДПА від 22 грудня 2010 року №979 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2010 року за № 1439/18734) та Положенням про організацію взаємодії підрозділів податкової міліції з іншими структурними підрозділами органів державної податкової служби для встановлення місцезнаходження платника податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 17 травня 2010 року №336 (далі - Положення) заходів для встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи.

Аналогічного висновку дійшов й Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 15 квітня 2014 року (справа №21-4а14).

Разом з тим, відповідно до положень частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Кодексу, що діяла на момент звернення до суду із даним позовом та прийняття судами рішень у справі) юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у наведеній редакції) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Наведені процесуальні норми кореспондується з положеннями частини першої статті 19 та частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року).

Водночас, зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини внесення державним реєстратором Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до Єдиного державного реєстру запису про підтвердження відомостей про юридичну особу - ПП «Стар І.К.» за наслідками отримання повідомлення відповідача (форма №18-ОПП) та здійснення необхідних дій по перевірці місцезнаходження позивача, колегія суддів погоджується, у даному випадку, з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність порушеного права позивача у зв'язку із надсиланням відповідачем такого повідомлення державному реєстратору, що виключає підстави для задоволення позовної вимоги у частині оскарження таких дій з огляду на мету та завдання адміністративного судочинства.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права при ухваленні судових рішень, а тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 360 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Стар І.К.» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С.С. Пасічник

Судді: І.А. Васильєва

В.П. Юрченко