Справа № 656/444/17
Суддя: Ковальчук Т. М.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Іванівський районний суд Херсонської області
Справа № 656/444/17
Номер провадження 2-а/656/2/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2018 року Іванівський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.М.

за участі секретаря Кидрук О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Іванівської селищної ради Херсонської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна регуляторна служба України про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Іванівської селищної ради Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення ХІІІ сесії Іванівської селищної ради Херсонської області VІІ скликання № 158 від 23 грудня 2016 року «Про затвердження Порядку демонтажу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Іванівка». В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вищевказаний Порядок демонтажу був покладений в основу рішення Іванівської селищної ради Херсонської області №9 від 26 січня 2017 року, яким вирішено демонтувати тимчасову споруду, яка знаходиться на земельній ділянці Іванівської селищної ради за адресою: АДРЕСА_2 за межами території ринку поруч із входом до кафе «Чіпок» (суб'єкт господарювання - ОСОБА_1).

Вважає, що рішення органу місцевого самоврядування від 23 грудня 2016 року №158, яке містить норми регуляторного характеру, було прийнято з порушенням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», зокрема, порушено порядок прийняття та оприлюднення оскаржуваного рішення.

Просить суд визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування.

Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 22 листопада 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Державну регуляторну службу України.

19 грудня 2017 року позивачка ОСОБА_1 надала до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с.131), згідно яких, просить також покласти на відповідача понесені нею судові витрати: судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги своєї довірительки, просив задовольнити позов в повному обсязі. Надав суду розрахунок судових витрат, відповідно до якого, витрати пов'язані з розглядом справи складаються: з витрат на професійну правничу допомогу у суму 5000 гривень та витрат на прибуття представника позивача до суду на кожне судове засідання з розрахунку згідно квитків пасажирських Херсон - Іванівка - Херсон.

Представник Іванівської селищної ради Херсонської області Трохименко Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення ХІІІ сесії Іванівської селищної ради Херсонської області VІІ скликання № 158 від 23 грудня 2016 року «Про затвердження Порядку демонтажу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Іванівка» з підстав викладених в позовній заяві визнала повністю, пояснивши, що в липні 2017 року до Іванівської селищної ради надійшов лист з Державної регуляторної служби України в якому було запропоновано вжити заходів щодо скасування рішення від 23.12.2016 року №158, прийнятого з порушенням вимог законодавства. Відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності законам України визнаються незаконними в судовому порядку. З огляду на норми даного Закону, селищна рада не має права скасовувати власні рішення. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат визнала частково, вказавши, що позивачем не надано документального підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., крім того, у квитках за проїзд від 22.11.2017 р. №56131 та від 19.12.2017 р. №56557 не вказано, звідки відбувалося відправлення, а лише зазначено маршрут до м.Херсона.

Представник Державної регуляторної служби України у судове засідання не з'явився, направив клопотання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи та письмові пояснення, згідно яких, позовні вимоги ОСОБА_1 вважають обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки процедура прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не відповідає вимогам ст.34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Від відповідача на адресу Державної регуляторної служби України з метою підготовки пропозицій щодо удосконалення регуляторного акту (оскаржуваного рішення), відповідно до принципів державної регуляторної політики, проект відповідного регуляторного акта не надходив, тим самим було порушено вимоги ст.34 Закону України (а.с.163-166).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23.12.2016 року на XIII сесії Іванівської селищної ради VII скликання було прийнято рішення №158 « Про затвердження порядку демонтажу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт. Іванівка» (а.с.132-135).

Даний порядок демонтажу було покладено в основу рішення Іванівської селищної ради Херсонської області №9 від 26.01.2017 року, яким вирішено демонтувати тимчасову споруду, яка знаходиться на земельній ділянці Іванівської селищної ради за адресою: АДРЕСА_2 за межами території ринку поруч із входом до кафе «Чіпок» (суб'єкт господарювання - ОСОБА_1). (а.с.169-170).

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямування на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV).

Згідно статті 16 Закону № 2807-IV на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Відповідно до статті 3 Закону № 2807-IV система благоустрою населених пунктів включає, зокрема, здійснення державного, самоврядного і громадського контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Статтею 39 Закону № 2807-IV встановлено, що державний контроль за дотриманням законодавства у сфері благоустрою території населених пунктів здійснюється місцевими державними адміністраціями.

Частинами першою та третьою статті 40 Закону № 2807-IV встановлено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами шляхом, зокрема, шляхом проведення перевірок території.

Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 року №1160-ІV (далі - Закон №1160-ІV) встановлює правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ст.1 Закону №1160-ІV регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; - прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням вимог статті 1 Закону №1160-ІV, судом встановлено, що прийняте рішення ХІІІ сесії Іванівської селищної ради Херсонської області VІІ скликання від 23.12.2016 року №158 «Про затвердження Порядку демонтажу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Іванівка» містить норми регуляторного характеру.

Частиною дванадцятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до Закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Дія Закону №1160-ІV поширюється на відносини у сфері здійснення державної регуляторної політики та регуляторної діяльності.

Порядок здійснення державної регуляторної політики органами та посадовими особами місцевого самоврядування передбачені розділом VІ цього Закону.

Статтею 34 розділу VІ Закону № 1160-ІV визначено особливості розгляду сільською, селищною, міською, районною у місті, районною, обласною радою проектів регуляторних актів, зокрема встановлено, що кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам цього Закону. Відповідальна постійна комісія забезпечує підготовку експертного висновку щодо регуляторного впливу внесеного проекту регуляторного акта, який разом з цим проектом та підписаним аналізом регуляторного впливу подається до уповноваженого органу для підготовки у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку пропозицій щодо удосконалення проекту відповідно до принципів регуляторної політики.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну регуляторну службу в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2014 року №724, Державна регуляторна служба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Згідно з пунктом 3 цього Положення, одним з основних завдань Державної регуляторної служби є реалізація державної регуляторної політики.

Згідно письмових пояснень наданих представником Державної регуляторної служби України (а.с.163-166) встановлено, що на адресу Державної регуляторної служби від Іванівської селищної ради Херсонської області проект відповідного регуляторного акта, з метою підготовки пропозицій щодо його удосконалення, як то передбачено ст.34 Закону №1160-ІV, не надходив. Що також підтверджується листом ДРС від 29.06.2017 року №4945/0/20-17 направленого на адресу відповідача щодо вжиття заходів для скасування оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято з порушенням вимог законодавства (а.с.175-176).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону № 1160-ІV повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Згідно частини 5 статті 12 Закону № 1160-ІV регуляторні акти, прийняті органами та посадовими органами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

З довідки приватного підприємства «Редакція Іванівської районної газети «Нове життя» № 01-21/32 від 09.06.2017 року встановлено, що Іванівська селищна рада Херсонської області не оприлюднювала у листопаді - грудні 2016 року рішення селищної ради від 23 грудня 2016 року № 158 на сторінках газети «Нове життя» (а.с.171).

Таким чином, враховуючи, що при прийнятті відповідачем рішення № 158 від 23 грудня 2016 року «Про затвердження Порядку демонтажу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Іванівка», було порушено процедуру його прийняття та оприлюднення, тому, як наслідок, дане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення судових витрат: судового збору, витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов'язаних з прибуттям представника позивача до суду, то суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова або службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно квитанцій від 19.06.2017 року (а.с.1-2), позивачем сплачено судовий збір: за подання даного позову в розмірі - 640 грн.; за подання заяви про забезпечення позову - 480 грн., а всього на загальну суму - 1120 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному об'ємі.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення витрат, пов'язаних з прибуттям представника позивача ОСОБА_2 до суду, то суд прийшов до наступного висновку.

Так, 20.09.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 було укладено Договір про надання юридичних послуг, що підтверджується договором про надання юридичних послуг (а.с.159-161).

Предметом даного договору є надання правничої допомоги по даній справі, представлення інтересів позивача в суді та надання іншої правничої допомоги, пов'язаної зі справою (п.1.2, п.2 Договору).

Після укладання позивачкою договору про надання юридичних послуг з ОСОБА_2, в суді першої інстанції відбулися наступні судові засідання за його участі : 22.11.2017 р., 19.12.2017 р. та 15.01.2017 р.

Так, представником позивача в судовому засіданні були надані квитки за проїзд на підтвердження прибуття до суду у судові засідання на : 13.11.2017 р., 22.11.2017 р., 19.12.2017 р., 15.01.2018 р.

Згідно чеків від 22.11.2017 року № 93213, від 19.12.2017 року № 538050, від 15.01.2018 року № 109195, вартість квитка з м.Херсона до смт.Іванівка становить 137,19 грн (а.с.153, 154, 157).

Згідно чеків від 22.11.2017 року № 56131, від 19.12.2017 року № 56557, вартість квитка з смт.Іванівка до м.Херсона становить 133,74 грн (а.с.155-156).

Судом не приймається до уваги квиток за проїзд від 13.11.2017 року (а.с.158), оскільки судове засідання по даній справі на 13.11.2017 року не призначалось.

Суд вважає необґрунтованим заперечення представника відповідача про те, що квитки від 22.11.2017 року № 56131 та від 19.12.2017 року № 56557б є неналежними доказами, з приводу того, що у даних квитках не зазначена станція відправлення маршрутного автобуса, оскільки при дослідженні цих квитків в суді було встановлено, що вони куплені на автостанції в смт.Іванівка, вул.Енгельса, 20.

Таким чином, розмір витрат позивача, пов'язаних із прибуттям її представника до суду становить - 679 грн 05 коп ( 411,57 /137,19 х3/ + 267,48 /133,74 х2/ = 679,05), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривен, то суд зазначає наступне.

Згідно п.4 Договору про надання юридичних послуг від 20.09.2017 року (а.с.159), вартість юридичних послуг, що надаються на умовах цього Договору становить 5000 гривен. Оплата юридичних послуг здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця на протязі п'яти днів з дати підписання Актів здачі-прийняття наданих послуг та відповідно до виставленого виконавцем рахунку зазначеного в даному акті.

Акт про прийняття-передачі наданих правничих послуг підписаний сторонами договору - 15 січня 2018 року (а.с.162).

Таким чином, позивач має провести оплату за надані їй юридичні послуги за Договором від 20.09.2017 року до 20.01.2018 року.

Підтвердження оплати позивачкою юридичних послуг в розмірі 5000 грн в судовому засіданні, до закінчення судових дебатів у справі, не надано.

Відповідно до ч.3 ст.143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п'ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З огляду на вищевикладене та наявність заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу, суд вважає необхідним призначити судове засідання, після ухвалення рішення по суті позовних вимог, для вирішення питання щодо стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 245, 246 КАС України, ст.ст.3,16,39,40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року № 2807-IV, ст.ст.1, 12, 13, 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 року №1160-ІV, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Іванівської селищної ради Херсонської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна регуляторна служба України про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень -задовольнити.

Визнати протиправним рішення XIII сесії Іванівської селищної ради Херсонської області VII скликання № 158 від 23 грудня 2016 року «Про затвердження Порядку демонтажу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Іванівка» та скасувати його.

Стягнути з Іванівської селищної ради Херсонської області, місце знаходження: смт.Іванівка, Херсонської області, вул.Соборна,1а, Код , за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 1120 (одна тисяча сто двадцять) гривень та витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: витрати представника позивача, що пов'язані із прибуттям до суду в розмірі 679 (шістсот сімдесят дев'ять) гривен 05 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.01.2018 року.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т. М. Ковальчук