Справа № 802/2231/17-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 січня 2018 р. Справа № 802/2231/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк А.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача: Волошенюк О.В.

представника відповідача: Кононова В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "Авіс"

до: Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство "Авіс" (далі - позивач, ТОВ "Авіс") до Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС України у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 31 жовтня 2017 року № , № , № , № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що, за наслідками проведеної планової виїзної перевірки ТОВ "Авіс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 10.01.2014 року по 30.06.2017 року ГУ ДФС України у Вінницькій області прийнято Акт від 11.10.2017 року №1944/1401/13304871. На підставі Акту відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 31 жовтня 2017 року № , № , № , № .

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити на підставі та в межах заявлених позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на обґрунтування письмових заперечень.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ "Авіс" 21.07.1998 року було зареєстроване Виконавчим комітетом Вінницької міської ради, свідоцтво про державну реєстрацію від 21.07.1998 року №0000575 (Серія А00 №142599).

У період, що перевірявся, ТОВ "Авіс" зареєстровано як платник податку на додану вартість.

На підставі направлень від 22 серпня 2017 року № 1607, 1608, 1609, 1610; від 29 серпня 2017 року № 1698; від 03 жовтня 2017 року № 2014, виданих ГУ ДФС у Вінницькій області, Гордієнко Валентиною Леонідівною, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки та перевірок інших галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС у Вінницькій області; Станіславською Ольгою Михайлівною, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки та перевірок інших галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС у Вінницькій області; Захарчук Ларисою Йосипівною, головним державним ревізором-інспектором відділ перевірок платників основних галузей економіки та перевірок інших галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС у Вінницькій області; Бондар Іриною Анатолівною, головним державним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Вінницькій області; Дібровою Ігорем Альбертовичем, головним державним ревізором-інспектором відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Вінницькій області; Кушнір Ольгою Іванівною, завідувачем сектору перевірок трансфертного ціноутворення управління аудиту ГУ ДФС у Вінницькій області, згідно із ст. 20, п. 77.2 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-YІ (далі - ПК України) та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на 3 квартал 2017р. на підставі Наказу ГУ ДФС у Вінницькій області № 2051 від 09 серпня 2017 року проведена планова виїзна перевірка ТОВ - підприємство «АВІС» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.06.2017.

За результатами вищезазначеної перевірки був складений Акт від 11 жовтня 2017 року № 1944/1401/13304871 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

1. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 ПК України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2015р. по 30.06.2017р. в сумі 1 315 435,00 грн., у тому числі:

за 2015р. в сумі 264 281,00 грн.;

за 2016р. в сумі 1 051 154 грн. (в тому числі: за 3 кв. 2016р. - 215 207,00 гри.; за 4 кв. 2016р.-835 947,00 грн.);

2. п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, пп. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого:

- занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду до декларації за квітень 2015р. в сумі 106072,00 грн.;

- завищено суму від'ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку всього в сумі 862090,00 грн., в тому числі по деклараціях за вересень 2016р. в сумі 133684,00 грн., за листопад 2016р. в сумі 25000,00 грн., за грудень 2016р. в сумі 231667,00 гри., за січень 2017р. в сумі 274797,00 грн. та за травень 2017р. в сумі 196042,00 грн.;

- завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21) декларації за червень 2017р. в сумі 592312,00 грн.;

3. п. 160.5 ст. 160 ПК України - не оподатковано доходи у вигляді фрахту, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, в результаті чого встановлено заниження податку з доходів нерезидента за 2014р. в сумі 1237,80 дол. США/12600,18 грн. (виплата здійснена на користь SYNERGY VECTOR GENERAL TRADING LLC, Об'єднані Арабські Емірати до Договору № 006/14 транспортно-експедиційного обслуговування від 06.02.2014; 26.02.2014 в сумі 13950,00 дол. США/131505,26 грн. та 27.05.2014 в сумі 6680,00 дол. США/78497,70 грн.);

4. пп.16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 46.1 ст. 46, п. 48.1 та п. 48.2 ст. 48, п. 49.1 та 49.2 ст. 49, п. 103.9 ст. 103 ПК України в частині не подачі додатку ПН до рядка 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік з відображенням у ньому суми виплаченого на користь нерезидента доходу, а саме: SYNERGY VECTOR GENERAL TRADING LLC, Об'єднані Арабські Емірати, в сумі 210002,96 грн.;

5. п.51.1 ст. 51, пп. б) п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: подання податкового рахунку ум. доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ) за 1 квартал 2017р. з недостовірними відомостями;

6. п. 54.2 ст. 54, п. 57.1 ст. 57, п. 176.2 «а» ст. 176, пп. 168.1.2 та пп. 168.1.4 ст. 168 ПК України, а саме: несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб податковим агентом, при виплаті заробітної плати із каси підприємства та через банківський рахунок в загальній сумі 48866,45 грн., у т.ч.: у січні 2017р. невчасно сплачено 39439,06 грн., у лютому 2017р. - 6890,82 грн., у березні 2017р. - 2536,57 грн.;

7. порушення п. 3.1, 7.39, 7.41 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 №637 (із змінами і доповненнями), а саме проведено готівкові розрахунки на загальну суму 2295,00 грн. без подання одержувачем коштів платіжного документа встановленої форми та змісту.

На підставі Акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 31 жовтня 2017 року: №, за порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, яким визначена сума грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов'язаннями (« + » - збільшення; « - » - зменшення) + 1315435 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 262789,00 грн.; №, за порушення п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, пп. 201.10 ст. 201 ПК України, яким визначена сума грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов'язаннями («+» - збільшення; «-» - зменшення) + 106072 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 26518,00 грн.; №, за порушення п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, пп. 201.10 ст. 201 ПК України, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у т.ч. відшкодовано на дату складання цього ППР 862090,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штраф) - 215523,00 грн.; № , за порушення п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, пп. 201.10 ст. 201 ПК України, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 592312,00 грн.

Вищезазначені ППР від 31 жовтня 2017 року №, №, №, № позивач вважає протиправними та з метою їх скасування звернувся до суду з даним позовом.

Підставою для прийняття оскаржуваних рішень слугували висновки перевіряючих щодо безтоварності господарських операцій, які виникли між ТОВ «Aвіс» та ТОВ «ІДАС-Л» на підставі договори від 05.03.2015 №5; від 20.05.2015 №10 щодо придбання у березні 2015 року олії соняшникової на загальну суму 1761876 грн., в тому числі ПДВ 293646 грн.; між ТОВ «Aвіс» та ТОВ "Флексай" на підставі договору постачання №1708 П від 17.08.2016 щодо поставки олії соняшникової нерафінованої невимороженої 1-го ґатунку; між ТОВ «Aвіс» та ТОВ "Альтис" на підставі договору постачання №2110 П від 21.10.2016 щодо поставки олії соняшникової нерафінованої невимороженої 1-го ґатунку; між ТОВ «Aвіс» та ТОВ «Проммеханіка-України» щодо придбання олії соняшникової нерафінованої.

Під час перевірки перевіряючими було встановлено відсутність у ТОВ «Проммеханіка Україна», ПП «Ідас-Л», ТОВ «Флексай» та ТОВ «Альтіс» необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів, які необхідні для здійснення задекларованої господарської діяльності. Крім того, перевіряючими взято до уваги, що зазначені контрагенти фактично не здійснювали підприємницької діяльності, а були утворені з метою відшкодування податкового кредиту на користь третіх осіб.

Таким чином, відповідач вважає, що вказане є підставою стверджувати, що вони фактично не могли реалізувати ТОВ «Aвіс» олії соняшникової, а відтак податкові накладні, зареєстровані в ЄРПН на адресу ТОВ «Aвіс» та відображені в податковому обліку не можуть вважатися такими, що підтверджують реальність проведення операцій з придбання товару та надають право на податковий кредит.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Положеннями ст. 21 ПК України визначено обов'язки органів фіскальної служби, серед яких обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Отже, органи фіскальної служби та їх посадові особи при прийнятті рішень, у т.ч. наказів про проведення позапланової перевірки, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений ПК України.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст.200 ПК України).

Разом з тим вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV від 16.07.1999 року (далі Закон № 996-ХІV), бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За статтею 1 цього Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Статтею 9 Закону № 996-ХІV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування витрат та податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про факт реальної зміни майнового стану платника податків.

Як встановлено із пояснень представника позивача, наданих під час розгляду справи в суді, що підтверджується актом перевірки, оригінали фінансово-господрських документів, що підтверджують реальність господарських операцій з ТОВ «Проммеханіка Україна», ПП «Ідас-Л», ТОВ «Флексай» та ТОВ «Альтіс», здійснених позивачем, вилучені у підприємства в межах кримінальних проваджень (ухвала слідчого судді від 02 червня 2015 року у справі № 1-кс/127/5287/15, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 18.06.2015, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 24.06.2015, протокол обшуку від 04.04.2017 та протокол обшуку від 04.04.2017). Таким чином, на переконання суду, дані обставини вказують на існування первинних документів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача із контрагентами.

Окрім того, як вже зазначалось, в якості доказу не підтвердження реальності господарських операцій, є твердження податкового органу про неможливість реального виконання укладених позивачем зі своїми контрагентами правочинів через відсутність у останніх необхідних умов для ведення господарської діяльності.

Однак, зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Також, відповідачем під час перевірки було використано інформацію щодо фіктивного підприємництва контрагентів позивача, яка міститься у вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2017 у справі №361/3421/17, провадження №1-кп/361/376/17 по кримінальному провадженню №0000059 від 02.06.2017, вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2016 у справі №127/9558/16-к, провадження №1-кп/127/888/16 по кримінальному провадженню №0000046 від 28.04.2016, матеріали кримінального провадження №0000015 та матеріали кримінального провадження №0000153.

Згідно з ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст.18 Кримінального кодексу України суб'єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Тобто, згідно норм Кримінального кодексу саме фізична, а не юридична особа є суб'єктом злочину.

Обставини щодо діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду кримінальної справи відносно цієї фізичної особи, не можна вважати обов'язковими при оцінці адміністративним судом правомірності поведінки юридичної особи-контрагента, якщо йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства цією юридичною особою.

Тобто, обставини, встановлені вироком суду у кримінальній справі відносно фізичної особи, не можуть бути покладені в основу судового рішення в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимим доказами. А саме, - з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

Встановлені під час розгляду кримінальних справ обставини стосуються лише злочинних дій посадових осіб ТОВ «Проммеханіка Україна», ПП «Ідас-Л», ТОВ «Флексай» та ТОВ «Альтіс» щодо здійснення умисних дій, які виразилися у фіктивному підприємництві, та не спростовують реальності господарських операцій між позивачем та контрагентами, і самі по собі не доводять порушення позивачем податкового законодавства під час формування податкового кредиту.

Крім того, відповідачем не надано доказів щодо недійсності первинних документів, на підставі яких позивачем відображено в бухгалтерському та податковому обліку господарські операції з ПП «Бергер Продакшн»,

Зазначені вище вироки Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2017 у справі №361/3421/17 та Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2016 у справі №127/9558/16-к, якими посадові особи ТОВ «Флексай» та ТОВ «Проммеханіка Україна» відповідно, визнано винними у скоєнні злочину за ч.2 ст.205 КК України, не призводить до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації таких осіб до моменту виключення їх з державного реєстру та не позбавляє правового значення виданих за цими господарськими операціями податкових накладних. Доказів обізнаності позивача про можливий недобросовісних характер діяльності контрагентів не встановлено, у зв'язку з чим позбавлення його права на формування податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентами є безпідставним.

Сама ж по собі фіктивність реєстрації контрагентів не може бути безпосереднім свідченням одержання платником необґрунтованої податкової вигоди без підтвердження факту відсутності реального здійснення господарських операцій. Доказів того, що позивач знав або повинен був знати, що керівники ТОВ «Флексай» та ТОВ «Проммеханіка Україна» були номінальними, податковим органом до суду не надано, узгодженості дій позивача та його контрагентів, спрямованих виключно на штучне створення умов для виникнення податкової вигоди, відповідачем не доведено.

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку сторони договору перевіряти повноваження контрагентів на підписання первинних бухгалтерських та податкових документів, як і не передбачено відповідальності сторони договору за порушення її контрагентом вимог чинного законодавства при укладанні договору. У тому випадку, якщо не доказано обізнаності сторони договору про факт порушення законодавства його контрагентом на момент укладання договору, вважається, що така сторона діяла правомірно.

Отже, суд вважає безпідставним нарахування позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість згідно прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень від 31 жовтня 2017 року № , № , № , № .

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Виходячи з наведеного вище, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до положень ч. 1 ст. 139 КАС України.

Також представником позивача подано клопотання про стягнення розміру судових витрат, які повинні бути компенсовані позивачу в розмірі 10000,00 грн. за послуги адвоката, з наданням відповідних підтверджуючих доказів.

З цього приводу, суд зазначає, що згідно з КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини пятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат, позивачем до адміністративного позову були додані наступні докази: договір про надання правової допомоги № К-22 від 08 грудня 2017 року; видатковий касовий ордер від 08.12.2017 на суму 9900,00 грн.; видатковий касовий ордер від 12.12.2017 на суму 100,00 грн.; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 28 грудня 2017 року, з наведеною калькуляцією затраченого часу.

Аналізуючи викладене, а також документи надані позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу, суд вважає що, вказані документи можуть слугувати належними та допустимими доказами щодо підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки дають можливість ідентифікувати, за що саме позивачем сплачувалися кошти адвокату, а тому суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31 жовтня 2017 року за № , №, № , .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "Авіс" 50713,63 грн.( судовий збір, що був сплачений згідно платіжного доручення № 12421 від 24.11.2017 року) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "Авіс" 10 000 грн.( витрати на правову допомогу, відповідно до касових ордерів) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство "Авіс" (місцезнаходження: 21037, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Пирогова, 150; ); Головне управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; )

Суддя Чернюк Алла Юріївна