Справа № 760/7386/17
Суддя: Кізюн Л. І.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/7386/17
Провадження №2-а/760/210/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Продан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не перерахунку та виплати позивачу пенсії з 01.01.2017 року до її десятикратного розміру від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію позивачу, виходячи з її максимального розміру, але не більше десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, визначеному абзацом 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», починаючи з 01.01.2017 року до наступного перерахунку пенсії на умовах та у відповідності до законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з 01.01.2007 року перебуває на пенсійному обліку та забезпеченні в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням інвалідності (як інвалід війни 2-ї групи) внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням завдань військової служби, та як учасник у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.

Зазначає, що розмір його пенсії встановлено на рівні 14058,29 грн. Фактично він отримує пенсію у сумі 10978,77 грн., за винятком періоду з 01.05.2016 року по грудень 2016 року, під час якого його пенсійна виплата була збільшена, згідно з рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року. На підставі норм законодавства та у відповідності з рішенням суду було поновлено його право на перерахунок та отримання пенсії у розмірі: з 01.05.2016 року - по листопад 2016 року - 11300 грн.; з 01.12.2016 року (тільки за грудень) - 12470 грн.

Вказує, що з 01.01.2017 року розмір його пенсії незаконно зменшено до рівня 10 978,77 грн. На своє звернення до відповідача з листом від 01.04.2017 року щодо перерахунку пенсії, він отримав необґрунтовану відмову.

Так, у своєму листі від 14.04.2017 року №8627/03/К-813, відповідач мотивує відмову у перерахунку та виплаті пенсії з 01.01.2017 року у розмірі 12 470 грн. тим, що він нібито виконав зазначене рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року і що відповідно до Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ максимальний розмір пенсії з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року не може перевищувати 10 740,00 грн.

Такі дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії з 01.01.2017 року, позивач вважає незаконними, безпідставними, протиправними та такими, що порушують його конституційні права на пенсійне забезпечення, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Ухвалою суду від 03 травня 2017 року відкрито скорочене провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії (а.с. 27).

Ухвалою суду від 08 червня 2017 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, та призначено справу до розгляду у судовому засіданні, відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України (а.с. 27).

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Так, пунктом 10 частини першої розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 03 жовтня 2017 року визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із тим, що провадження у даній справі було відкрито до набрання чинності редакції Кодексу адміністративного судочинства України від 03 жовтня 2017 року, то вказана справа повинна розглядатись за правилами, що діють після набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява від позивача з проханням проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в судове засідання не з`явився, про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, будь-яких пояснень/заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не надійшло.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за вислугу років, як інвалід війни 2 групи при виконанні обов'язків військової служби, та як учасник у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.

01 квітня 2017 позивач звернувся до відповідача з заявою, у якій просив здійснити перерахунок його пенсії у зв'язку із підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2017 року (а.с.а.с. 19-20).

Листом від 14.04.2017 року №8627/03/К-813 відповідач відмовив йому у перерахунку пенсії, з посиланням на те, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 13.10.2016 року зобов'язано управління провести перерахунок та виплату позивачу, виходячи з її максимального розміру не більше десяти прожиткових мінімумів для осі, які втратили працездатність, встановленого абзацом 5 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», починаючи з 01.05.2016 року за вирахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення суду управлінням проведено перерахунок пенсії в порядку, встановленому судовим рішенням, та нараховано кошти за період з 01.06.2016 року по 31.12.2016 року в сумі 3418,61 грн. Зазначену суму було перераховано на вкладений рахунок позивача в квітні 2017 року.

Одночасно повідомлено, що з 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-VІІІ та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ, якими врегульовано питання пенсійного забезпечення у 2017 році.

Відповідно до Закону 1774-VІІІ у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн. (крім щомісячного довічного грошового утримання) (а.с.21).

Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади і у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра соціальної політики України, а також Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, та організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.01.2007.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, згідно ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції від 13.11.2016 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установити у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень;

працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні;

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Відповідно до п. 1 ч. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 29, ст. 399; 2006 р., № 37, ст. 318; 2008 р., №№ 5-8, ст. 78; 2012 р., № 12-13, ст. 82; 2015 р., № 22, ст. 145): частину п'яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Згідно ч. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» 24 грудня 2015 року № 911-VIII, дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Згідно абзацу 2 розділу ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VІ, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Встановлено, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року, визнано протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2016 у десятикратному розмірі від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік».

Зобов'язано головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, виходячи з її максимального розміру не більше десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, встановленого абзацом 5 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», починаючи з 01.05.2016 за вирахуванням раніше виплачених сум (а.с.а.с. 22-25).

Відповідач надав розрахунок пенсії позивача від 01.01.2017 року по 01.11.2017 року, відповідно до якого пенсія позивача (з надбавкам) складає 14058,29 грн., а з урахуванням максимального розміру пенсії - 10978, 77 грн. (а.с.а.с. 63-73).

Оскільки пенсія Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві була призначена позивачу з 01.01.2007 року, то з 01.01.2017 року підстави для обмеження максимального розміру пенсії позивача, на підставі ч. 5 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» /у редакції Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII /, були відсутні.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частина сьома статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень; перше речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Зазначено в цьому рішенні Конституційного Суду України і те, що положення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

З огляду на що посалання відповідача на правомірність такого обмеження позивача в розмірі виплати його пенсії суд вважає протиправним.

Окрім того, згідно Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної ситеми» такі обмеження визначені з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", стаття 43 якого визнана Конституційним Судом України не конституційною.

Крім того, згідно прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної ситеми» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Про це також зазначено і в наказі Міністерства соціальної політики України, від 07.03.2013 року, № 106 "Про застосування норми абзацу третього пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

Позивачу пенсія призначалася з 01.01.2007 року, тоді як Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», набрав чинності лише 01.10.2011 року.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, виходячи із розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст, якого неодноразово було висловлено у рішені Конституційного Суду України обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення, що не було враховано відповідачем.

Таким чином, підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у порахунку та виплаті пенсії з 01.01.2017 року є протиправною, рівно як і обмеження виплати позивачу пенсії розміром 12 470 грн.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач в судовому засіданні не надав суду доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності щодо здійснення перерахунку пенсії позивачу.

Разом з тим, оскільки відповідач діяв в межах своїх повноважень, вимога про визнання дій відповідача протиправними не підлягає задоволенню.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не вчинено необхідних дій, пов'язаних із перерахунком позивачу пенсії, а посилання відповідача на відсутність коштів в Державному бюджеті як на підставу неможливості здійснення перерахунку пенсії позивачу, не відповідає нормам вказаних вище Законів, оскільки діюче законодавство не зв'язує питання перерахунку пенсій із виділенням коштів з Державного бюджету України. Зазначене є наслідком порушення прав позивача на соціальний захист, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пунктом 10 частини першої розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 03 жовтня 2017 року, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України (в ред. від 03 жовтня 2017 року), суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, виходячи з її максимального розміру не більше десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, встановленого абзацом 5 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», починаючи з 01.01.2017 року до наступного перерахунку пенсії на умовах та відповідно до законодавства.

У решті вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.І. Кізюн