Справа № 826/4884/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року 08:40 № 826/4884/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта банк» Кадирова В.В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про представники сторін:визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов'язання вчинити певні дії, позивача: ОСОБА_3, відповідача: Подлозний А.Ю.,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта банк» Кадирова В.В. (далі - відповідач, Уповноважена особа), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Уповноваженої особи від 16.09.2015 № 813 в частині визнання нікчемним правочину щодо позивача та ПАТ «Дельта банк»;

зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта банк» за рахунок Фонду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2017 залучено Фонд до участі у справі в якості співвідповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якими позивачу має бути виплачена гарантована сума відшкодування коштів за рахунок Фонду, а Уповноважена особа в порушення вимог чинного законодавства, не включила позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за договором банківського рахунку, що порушує майнові права позивача.

Заперечення представника Уповноваженої особи обґрунтовані правомірністю його дій та рішення, у зв'язку з чим останній просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник Фонду в судовому засідання заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Незважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, Уповноважена особа у судове засідання не з'явились та не забезпечила явку свого представника.

З урахуванням викладеного, суд, відповідно до приписів ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV з наступними змінами, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі - КАС України), слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, 02.03.2015 між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро № 009-19553-020315, предметом якого є залучення на вкладний (депозитний) рахунок грошових коштів в сумі 4000 євро на строк по 16.03.2015.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації, яку запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.04.2015 № 71 внесено зміни до рішення від 02.03.2015 № 51 та тимчасову адміністрацію банку запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно.

03.08.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду № 147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» по 02.10.2015 року включно, а також на вказаний строк продовжено повноваження Кадирова В.В.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

З матеріалів справи видно, що листом від 23.09.2015 № 8821/447 ПАТ «Дельта Банк» повідомлено позивачу, що договір банківського вкладу (депозиту) від 02.03.2015 № 009-19553-020315, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем, є нікчемним відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вважаючи рішення відповідача щодо визнання нікчемним вказаного договору протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси як вкладника порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, підставою для не включення до переліку та реєстру (загального реєстру) вкладників, Уповноважена особа вказує на нікчемність укладеного правочину, спрямоване на незаконне заволодіння майном держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною 2 ст. 38 вказаного Закону визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частина 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 2 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з ч. 2 ст. 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно з ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу наведених правових норм видно, що Уповноважена особа Фонду, по-перше, зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, по-друге повідомляє сторони за договорами про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як видно з матеріалів справи, наказом Уповноваженої особи від 16.09.2015 № 813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» застосовано наслідки нікчемності до договорів банківських вкладів (депозитів) згідно з переліком наведеним в додатках, в тому числі до договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро від 02.03.2015 № 009-19553-020315, які віднесено до нікчемних на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за якими здійснено перерахування коштів на вклади як третіми особами, так і власниками депозитного рахунку.

Позивач вважає, що такий висновок суперечить вимогам законодавства, оскільки положення вказаного договору не містять в собі жодної умови, яка передбачає платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг) прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Суд вважає, що зазначена Уповноваженою особою підстава для віднесення до нікчемних укладеного між позивачем та банком договору є правомірною та ґрунтується на вимогах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на інших нормах чинного законодавства України та з урахуванням встановлених обставин щодо формування коштів на рахунку банківського вкладу, з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» та наказу ПАТ «Дельта Банк» від 03.11.2014 № 2650 «Щодо стабілізації банку» банку заборонено, зокрема, проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, як видно з матеріалів справи, зазначений наказ 15.01.2015 доведений до відома працівників ПАТ «Дельта Банк», тобто до укладення позивачем договору банківського вкладу від 02.03.2015 № 009-19553-020315.

Отже, в момент укладення договору банківського вкладу (депозиту) між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» діяли обмеження в діяльності банку, визначені вказаними постановою та наказом, у тому числі щодо проведення операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами Фондом.

Крім того, в день укладення вказаного договору, виконавчою дирекцією Фонду, відповідно до зазначеної постанови Правління Національного банку України, прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк»

Проте, незважаючи на таку заборону, ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) з позивачем, що є порушенням постанови Правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» та наказу ПАТ «Дельта Банк» від 03.11.2014 № 2650.

Таким чином, уклавши вказаний договір під час дії наведених обмежень, фактично допущено збільшення гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що на момент укладення договору з позивачем, у ПАТ «Дельта Банк» діяли Правила банківського обслуговування фізичних осіб, затверджені рішенням Ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» від 20.03.2013, протокол № 14.

Згідно з п. 5.11 вказаних Правил зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від законного представника за вкладами на ім'я особи, законним представником якої він є, та крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або Продуктами Банку).

При цьому, відповідно до п. 1.8 договору банківського вкладу від 02.03.2015 № 009-19553-020315, зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами цього договору.

Як видно з матеріалів справи, кошти на рахунок позивача вносились третьою особою шляхом переказу грошових коштів від ОСОБА_5, що є порушенням, як умов п. 1.8 вказаного договору, так і п. 5.11 зазначених Правил.

Таким чином, позивач, всупереч умовам договору та вимогам Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», отримав кошти на свій вкладний (депозитний) рахунок шляхом переказу коштів з іншого рахунку, який йому не належить.

За таких умов, суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача про те, що позивач не порушив вимоги діючого законодавства, умови такого договору та правила банківського обслуговування.

Враховуючи викладене у сукупності, а також те, що вказаний правочин укладено під час дії зазначених заборон, а перерахування коштів з рахунку третьої особи надало позивачу переваги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, на отримання коштів за рахунок Фонду перед іншими кредиторами - фізичними особами, суд вважає, що у відповідача були всі правові підстави для застосування до такого правочину наслідків нікчемності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко