Справа № 752/17380/16-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року (прийнятому у відкритому судовому засіданні)

у справі №752/17380/16-а

за позовом ОСОБА_2

до відповідача інспектора Патрульної поліції 10-ої роти 1-го батальйону Бучковського Олексія Олексійовича

про визнання дій незаконними та скасування постанови,

за участю представника відповідача Орлова О.С., який діє на підставі довіреності №54/41/3/01-2018 від 03.01.2018

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до інспектора Патрульної поліції 10-ої роти 1-го батальйону Бучковського Олексія Олексійовича, в якому з урахуванням уточнених вимог просив визнати незаконними дії відповідача щодо складання постанови та скасувати постанову серії АР №300811 від 18.09.2016 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу у розмірі 510,00 грн., зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на відсутність з його боку порушень правил дорожнього руху, та в свою чергу відсутність у відповідача належних та допустимих доказів вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконними дії інспектора Патрульної поліції 10 роти 1 батальйону Бучковського Олексія Олексійовича щодо складання постанови серії АР №300811 від 18.09.2016 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Скасовано постанову серії АР №300811 від 18.09.2016 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_2 - закрито.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову постанову про відмову в задоволення позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та скасовано постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Крім того в апеляційній скарзі зазначено про відсутність підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідач, сторін, що з'явились в судове засідання перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. ст.315, 317 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 вересня 2016 року інспектором патрульної поліції 10 роти 1 батальйону Бучковським О.О. було складено постанову серія АР № 300811 від 18.09.2016, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням інспектора патрульної служби, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд скасувати накладене на нього адміністративне стягнення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та скасовуючи постанову про накладення адміністративного стягнення, мотивував своє рішення тим, що оскаржувану постанову прийнято відповідачем необґрунтовано та без належного підтвердження наявності складу правопорушення вчиненого позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч. 3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

В складеній відповідачем постанові про накладення на позивача адміністративного стягнення було зазначено, що 18.09.2016 о 14 годині 10 хвилин на перехресті вул. Володимирської та вул. Б. Хмельницького у м. Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем Мерседес д.н.АН 0590 АН, здійснив маневр, не надавши перевагу транспортному засобу із увімкненим проблисковим маячком, який рухався на виклик та здійснив перешкоду для його руху, чим порушив п.3.2. ПДР.

Відповідно до п.3.2. Правил дорожнього руху України, у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів; які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов'язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу і супроводжуваних ним транспортних засобів. На транспортних засобах, які рухаються в супроводжуваній колоні, повинне бути ввімкнено ближнє світло фар. Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов'язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов'язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку.

Разом з цим, доказів на підтвердження даних тверджень в розумінні ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не надано.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконано.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Проте, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото-чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб'єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.

Водночас, ОСОБА_2 було надано до суду відеозапис з відеокамери cam 192, встановленої за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, театр Опери за 18 вересня 2016 року о 14:00 годині, отриманий ним від ТОВ «ОЛЛІ ТРАНС» на підставі акту приймання-передачі наданих послуг №1608 від 19.10.2016.

Зазначений відеозапис відповідно до ст.ст.73, 74, 79 Кодексу адміністративного судочинства України є належним та допустимим доказом в даній справі.

З відтвореного зазначеного відео запису вбачається, що позивачем при здійсненні маневру зміни смуги руху не було допущено порушення вимог п.3.2 ПДР України, так як відповідачем не було увімкнено спеціальні світлові або звукові сигнальні пристрої, тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування постанови серії АР №300811 від 18.09.2016 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу у розмірі 510,00 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта щодо відсутності у суду правових підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення, та вважає помилковим твердження відповідача, що вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до норм п. 3 ч. 3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на зазначене таке посилання апелянта є безпідставним та необгрунтованими.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 30 січня 2018 року.