Справа № 423/2478/17
Суддя: Архипенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 423/2478/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року Попаснянський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Архипенко А.В.

при секретарі Іваненко С.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника УПФУ ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Попасна цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певні дії , -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із дійсним позовом, в яком просив визнати незаконним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 16.08.2017 року «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах» згідно ст. 13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобовязати відповідача зарахувати до пільгового підземного стажу наступні періоди його роботи:

-з 07.08.1989р. по 14.09.1989р. у якості учня гірника підземного з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

-з 15.09.1989р. по 20.11.1989р. у якості гірника підземного з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

- з 21.11.1989р. по 20.12.1989р. у якості учня підземного прохідника з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

-з 21.12.1989р. по 28.12.1993р. у якості підземного прохідника з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

Також позивач, в поданому позові просить:

-зобовязати відповідача зарахувати до його загального стажу:

- період проходження військової служби з 19.06.1987р. по 29.06.1989р.,

-період роботи у Світличанському управлінні ОГКП «Луганськводоканал» з 31.12.1993р. по 31.12.2003р.,

- призначити йому пенсію на пільгових умовах на підставі ст. 13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати набуття права на таку пенсію, тобто з 26.07.2017р.,

- стягнути з відповідача на його користь витрати, понесені на оплату судового збору.

Позивач , обґрунтовуючи позов, зазначив, що відмовляючи у призначення пенсії позивачу, своїм Рішенням від 16 серпня 2017 року, відповідач зазначив, що позивач не надав довідки , уточнюючі особливий характер та умови праці, а органи виконавчої влади, саме ПФУ, не мають доступу до архівних установ і підприємств, тому що відповідне підприємство знаходиться на території, яка не контролюється українською владою (на окупованій території), в звязку із проведенням АТО на території Луганської та Донецької областей. Але на теперішній час такі довідки отримати неможливо, в звязку із проведенням АТО на території Луганської та Донецької областей і тому для підтвердження свого трудового стажу позивач просив вважати записи в трудовій книжці, тому що в них є всі необхідні данні про його трудову діяльність, надав відомості про належні страхові відрахування підприємствами до ПФУ за час його роботи ( відомості персоніфікованого обліку ) а.с.34-37.

При цьому позивач посилається на думку Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Andrejeva v. Latvia» ((п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.), у справі «Мельниченко проти України» ( п.59 рішення), у справі Ковач проти України (п.53 рішення), у справі «Чуйкіна проти України» (п.50 рішення) в яких зазначено, що держава, що ратифікувала Конвенцію, повинна приймати такі рішення, якими були б захищені права людини, які передбачені чинними законодавчими нормами, що створюють майновий інтерес ( в даному випадку на соціальну підтримку), що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам і в рішеннях ЄСПЛ зазначено, предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити поданий позов.

Представник позивача висловив думку, що позов обґрунтований та позивач має право на призначення пенсії.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість, зазначаючи, що ПФУ не може зарахувати позивачу відповідні періоди роботи до стажу роботи, який дає йому право на пенсію - тому що позивачем не надано уточнюючі довідки про особливий характер роботи та умови праці.

При цьому, у своєму запереченні, представник ПФУ зазначив, що позивач не надав довідки , уточнюючі особливий характер та умови праці, а органи виконавчої влади, саме ПФУ, не мають доступу до архівних установ і підприємств, тому що відповідне підприємство знаходиться на території, яка не контролюється українською владою (на окупованій території), в звязку із проведенням АТО на території Луганської та Донецької областей, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність шахти «Пролетарська» припинена без визначення правонаступників.

Також ПФУ не враховано до загального стажу позивача період проходження військової служби з 19.06.1987р. по 29.06.1989р., оскільки військовий квиток не має дати призову, а дату звільнення в запас неможливо визначити у звязку з розмитістю запису.

Також ПФУ не зараховує до загального стажу позивача періоди його роботи у Світличанському управлінні ОГКП «Луганськводоканал» з 31.12.1993р.по 31.12.2003р., оскільки в даті наказу на прийом є виправлення, підтвердити запис у трудовій книжці не є можливим, оскільки усі підтверджуючі документи знаходяться в архіві м. Первомайськ, на території тимчасово непідконтрольній Україні.

У звязку із зазначеним, представник відповідача зазначив, що позивач не має права на пенсію згідно ст..13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність необхідного пільгового стажу роботи.

Аналогічні доводи містяться в письмових запереченнях відповідача (а.с.42-43).

Суд, вислухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав.

Так, згідно ст.71 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В суді без заперечень з боку сторін були встановлені наступні фактичні обставини.

Так, позивач 26 липня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, при цьому на час звернення позивач досяг 50 років, що підтверджується копією паспорта позивача(а.с.8-9).

Також судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивача (а.с.19-29), позивач працював зокрема:

-з 07.08.1989р. по 14.09.1989р. у якості учня гірника підземного з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

-з 15.09.1989р. по 20.11.1989р. у якості гірника підземного з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

- з 21.11.1989р. по 20.12.1989р. у якості учня підземного прохідника з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

-з 21.12.1989р. по 28.12.1993р. у якості підземного прохідника з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля».

-з 19.06.1987р. по 29.06.1989р. - період проходження військової служби ;

- з 31.12.1993р. по 31.12.2003р. - період роботи у Світличанському управлінні ОГКП «Луганськводоканал» .

Трудова книжка, відповідно до ст..48 КЗпП України, відповідно до ст..62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та згідно п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

При цьому на час звернення позивачем, на вимогу відповідача не надавалось підтверджуючих довідок щодо стажу роботи під землею.

Розглянувши подані позовні матеріали, судом вбачається, що відповідач своїм рішенням від 16 серпня 2017 року відмовив позивачу у призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу роботи, тому що позивач не надав відповідних довідок, уточнюючих особливий характер та умови праці та зазначив, що позивач має загальний стаж роботи 17 років 01 місяць 11 днів. (а.с. 42-43).

Разом з тим, враховуючи вищенаведені встановлені судом фактичні обставини по справі та перевіряючи повноту та всебічність прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, судом враховується наступне.

Згідно ст..13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті виконанням робіт, передбачених Списком №1, виконання яких проводиться на протязі повного робочого дня. При цьому під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу (розяснення Міністерства соціального захисту населення і Міністерства праці від 10.05.1994 р. № 01-3/406-02-2 та № 06-1649).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, ст..48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.

Також суд зазначає, що за нормами ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до пільгового стажу зараховується робота працівників, які безпосередньо зайняті повний робочий день на відповідних роботах.

Відповідно до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, який затверджений постановою КМУ від 16.01.2003 р. № 36, а саме до розділу І, ч.1 п.1.1а до відповідних професій віднесені а) усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах в переліку «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень».

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.17 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», що затверджений постановою КМУ України від 12.08.1993р. № 637, передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Враховуючи зазначене положення "Порядку..." - судом за клопотанням позивача були допитані свідки:

- ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Свідки пояснили, що вони працювали разом із позивачем і на підприємстві ОКП «Луганськвода» і на шахті «Пролетарська». Під час роботи на шахті «Пролетарська вони праювали повний робочий день під землею, ніяких страйків на підприємстві не було, також свідки підтвердили, що у відпустках без збереження заробітної плати позивач не перебував.

Підтвердженням (доказом), що позивач, у вищезазначені періоди ( які не зараховується позивачу до пільгового стажу), працював за професіями підземний горноробочий та підземний прохідник повний робочий день під землею - є записи в його трудовій книжці, що відповідає вимогам законодавства і не потребує інших способів доведення цього факту (а.с.21-22.).

При цьому суд зазначає, що позивач працював за професією, яка віднесена до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці від 16.01.2003 р. № 36, і дає право на пенсію.

Наведене свідчить про наявність у позивача права на пенсію згідно ст..13 п «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, судом враховується, що позивач на час звернення та в дійсний час не має можливості надати на адресу відповідача належні уточнюючі довідки, які вимагаються відповідачем, за незалежних від волі позивача причин, так як відповідне підприємство, а саме шахта «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля» - розташована на території Луганської області, а м.Стаханів Луганської області в дійсний час, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р, віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що не заперечується і представником відповідача.

Тобто отримати відповідні довідки із вказаного підприємства позивачем в будь-який спосіб неможливо.

Але ж, надання такої довідки, на вимогу відповідача по перше: не є обґрунтованим за тих підстав, що така вимога була б обґрунтованою, в розумінні п.20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», що затверджений постановою КМУ України від 12.08.1993р. № 637, тільки у випадках відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, а по-друге: в даному випадку всі відповідні записи, які дають право позивачу на оформлення пільгової пенсії , в трудовій книжці позивача є.

Аналізуючи наведені положення законодавства, яке дає право позивачу на пільгових умовах за віком (за ст..13 п «а») суд зазначає, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи, що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст..13 п «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Приймаючи такий висновок, суд враховує також думку Вищого адміністративного суду України, який при розгляді аналогічних справ за № К/800/40969/13 від 13 березня 2014 року та №К/800/27262/13 від 19 червня 2014 року зазначив, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Оцінюючи указані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.3 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)…».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача, який відмов у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоди роботи з 07.08.1989р. по 28.12.1993р., у звязку з тим, що позивач не надав уточнюючі довідки підприємства, було прийнято з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч.3 ст.2 КАС України.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст..21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих праві свобод.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При цьому, ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції встановлена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому обєктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи обєктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який підтвердив свій пільговий трудовий стаж у спірний період записами в трудовій книжці, при цьому слід враховувати, що позивач не має можливості надати уточнюючі довідки про пільговий стаж роботи на шахті «Пролетарська» ВО «Стахановвугілля» оскільки архіви підприємства залишилися на тимчасово окупованій території. До цього ж , відповідно до реєстраційних відомостей - діяльність шахти «Пролетарська» ВО «Стахановвугілля» - припинено (а.с.32-33).

Таким чином, такі вимоги, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та мають на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці - становлять дискримінаційне поводження по відношенню до особи, яка навіть теоретично не може надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації заявника є проявом непрямої дискримінації.

А так, враховуючи наведені правові норми, суд зазначає, що дії відповідача щодо вимагання від позивача уточнюючої довідки для призначення йому пенсії є порушенням конституційних прав позивача, тому що це призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача, які закріплені Основним Законом України.

Щодо не зарахування до загального стажу позивача період служби в лавах ОСОБА_6 з 19.06.1987р. по 29.06.1989р. слід зазначити наступне.

Відповідачем не враховано цей період до загального стажу, оскільки військовий квиток на стор.2 не має числа та місяця призову. Однак відповідач не взяв до уваги те, що у розділі 15 військового квитка «Прохождение действующей военной службы» на стор.4 зазначено дату призову та демобілізації з зазначенням відповідних наказів та їх дати, аналогічні записи маються і в обліково-послужній картці позивача, а також підтверджуються записами у трудовій книжці. Зазначені документи повністю узгоджуються між собою. Оригінали цих документів не містять виправлень та вказують на одну й ту ж дату призову і демобілізації і підтверджують проходження військової служби з 19.06.1987р. по 29.06.1989р. Підстави для визнання запису у військовому квитку недійсним відсутні.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

А так, враховуючи визначені правові положення та досліджені судом документи, суд вважає, що позивачу необхідно зарахувати до його загального стажу ча перебування його на військові службі, а саме строкової служби у лавах ОСОБА_7 з 19.06.1987р. по 29.06.1989р.

Щодо не зарахування до загального стажу роботи період роботи позивача у Світличанському управлінні ОГКП «Луганськводоканал» з 31.12.1993р.по 31.12.2003р. слід зазначити наступне.

У трудовій книжці позивача містяться усі записи про роботу у згаданому підприємстві. При цьому у записах про дату прийому на роботу та посадах немає жодних виправлень. Лише вбачаєтья незначне розпливання чорнила у записі №11 у даті видання наказу.

При цьому слід зазначити, що дата видання наказу жодним чином не впливає на трудовоий стаж, адже навіть якщо наказ не видано, а працівник приступив до роботи, він вважається таким, що уклав трудовий договір. До того ж, зазначене незначне розпливання має місце лише в одному записі, а відповідач не врахував весь період роботи позивача у вказаному підприємстві (понад 10 років), не дивлячись на те, що нформація про відповідну роботу міститься в персоніфікованих даних, починаючи з 1999р. Отже правових підстав для не зарахування періоду роботи позивача в ОГКП «Луганськвода» у відповідача не було.

При цьому, позивач надав достатньо доказів, згідно вимог законодавства, які підтверджують його право на пенсію згідно до ст.13 п «а» ЗУ України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст.83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Тому суд вважає, що є усі підстави для призначення пенсії позивачу з 26 липня 2017 року (з дня досягнення пенсійного віку позивача до сплинення 3 місяців до звернення до ПФУ ) .

Також, суд вважає обґрунтованим вимогу позивача про стягнення на його користь сплаченого ним судового збору при зверненні до суду, тому що відповідно до положень Стаття 94 КАСУ - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

В зв»язку із цим з відповідача необхідно стягнути суму 640 грн, що підтверджено квитанцію, яка знаходиться в матеріалах даного провадження.

У звязку із зазначеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, Закону України «Про пенсійне забезпечення», «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, ст..ст. керуючись ст.ст. 2, 8, 11, 18, 19, 69-71, 105, 160-163, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» та скасувати відповідне рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 16.08.2017 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати до пільгового підземного стажу, періоди роботи ОСОБА_1, який дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме:

- з 07.08.1989р. по 14.09.1989р. у якості учня гірника підземного з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»; -

- з 15.09.1989р. по 20.11.1989р. у якості гірника підземного з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

- з 21.11.1989р. по 20.12.1989р. у якості учня підземного прохідника з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля»;

- з 21.12.1989р. по 28.12.1993р. у якості підземного прохідника з повним робочим днем під землею Шахти «Пролетарська» Виробничого об'єднання «Стахановвугілля».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 періоди:

- проходження військової служби у лавах ОСОБА_6 армії з 19.06.1987р. по 29.06.1989р.,

- період роботи ОСОБА_1 у Світличанському управлінні ОГКП «Луганськводоканал» з 31.12.1993р. по 31.12.2003р.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі ст. 13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 26.07.2017р.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок. в порядку ст. 94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення або з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Попаснянський райсуд.

Повний текст постанови складений 30.11.2017р.

Суддя Попаснянського районного суду А.В.Архипенко