Справа № 753/4425/17
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
УХВАЛА

30.01.2018 Київ К/9901/5580/18 753/4425/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача: Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

під час розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 28 вересня 2017 року у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 28 листопада 2017 року подала заяву про перегляд і скасування постанови Вищого адміністративного суду України від 28 вересня 2017 року, якою цей суд відмовив у відкритті касаційного провадження.

Рішення обґрунтував тим, що відповідно до статті 1832 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у межах такого провадження, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Заявниця просила Верховний Суд України (далі - Суд) переглянути оспорене рішення відповідно до пункту 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду касаційної інстанції, з підстави неоднакового застосування статті 1832 цього Кодексу у подібних правовідносинах. На думку заявниці, неоднаковість в правозастосуванні підтверджується ухвалами Вищого адміністративного суду України від 07 березня 2013 року, 1 і 23 квітня, 12 червня 2015 року, 10 серпня 2016 року, 11 січня, 06 і 23 червня,12 вересня 2017 року (справи №№ К/800/12309/13, К/800/9193/15, К/800/18675/15, К/800/18530/15, К/800/21675/16К/800/137/17, К/800/16444/17, К/800/18660/17, К/800/28110/17). Покликається також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2016 року (справа № 21-1924а16) висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм процесуального права.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ).

Відповідно до підпунктів 1, 7 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII Верховний Суд України розпорядженням від 11 січня 2018 року № 17/0/19-18 заяву ОСОБА_2 передав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

За підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС у новій редакції заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Підстави для подання заяви про перегляд судових рішень, вимоги до неї та порядок її подання встановлені статтями 235, 237, 239- 2391 КАС.

За правилами пункту 2 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

Зі змісту заяви, тексту оскарженого рішення та доданого до заяви іншого судового рішення висновується, що суд касаційної інстанції не інтерпретував норм процесуального закону, а в кожному конкретно індивідуальному випадку з'ясовував обґрунтованість доводів касаційних скарг і необхідність відкриття касаційного провадження.

Зокрема, в ситуації з оскарженим рішенням, суд касаційної інстанції відмовив у відкритті провадження про перегляд рішення апеляційного суду, оскільки воно було ухвалене за наслідками скороченої процедури провадження і за правилами статті 1832 КАС не підлягає касаційному перегляду.

У правовій ситуації, на яку робиться посилання, - суд визнав обґрунтованими і достатніми доводи касаційної скарги для перевірки матеріалів справи, тому відкрив касаційне провадження. Зі змісту цих рішень не можна виключити, що вони були прийняті за загальними правилами. Якщо розгляд спору названої категорії у цій справі провадився за загальними правилами, тоді відповідно до вимог частини другої статті 197 КАС можливий перегляд рішень судів попередніх інстанцій у порядку касаційного провадження.

Такі обставини вказують, що судові рішення, надані для порівняння, ґрунтується на нормах процесуального права, що відрізняються від процесуальних положень, на підставі яких приймалося оспорене рішення.

У постанові від 13 вересня 2016 року, наданій для порівняння, Суд формував висновок в контексті конкретних обставин справи. Зокрема, суд з'ясовував, що є предметом позову у цій справі, чи підпадає він під особливості провадження у справах, які визначені статтею 1836 КАС, чи може такий спір розглядатись за правилами скороченого провадження. За наслідками перегляду справи Суд дійшов висновку, що рішення про закриття касаційного провадження не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права, у зв'язку з чим прийняв рішення про скасування ухвали цього суду із направленням справи на новий касаційний розгляд.

Із наведеного випливає, що оспорена ухвала приймалася за обставин, відмінних від тих, на підставі яких формувався правовий висновок Суду.

Варто зазначити й те, що обраний заявницею мотив перегляду не може бути підставою для допуску справи до провадження Суду, оскільки в розумінні пункту 5 частини першої статті 237 КАС підставами для такого перегляду є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах саме норм матеріального, але не процесуального права, застосування яких заявниця фактично оспорює.

Викладене унеможливлює прийняття рішення про допуск справи до провадження Верховного Суду на підставі пункту 5 частини першої статті 237 КАС в попередній редакції.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ухвалив:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду справи за заявою ОСОБА_2 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 28 вересня 2017 року у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

Суддя-доповідач: М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко