Справа № 802/2461/17-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 січня 2018 р. Справа № 802/2461/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Альчука Максима Петровича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 до Ямпільського районного сектора Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 до Ямпільського районного сектора Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, в якому просять визнати протиправними дії відповідача щодо неоформлення неповнолітнім ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ; зобов'язати відповідача оформити та видати бланк паспорта громадянина України неповнолітнім ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у формі книжечки з відміткою місця проживання, без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки та передачі персональних даних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначають, що у зв'язку із досягненням 16-річного віку ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 разом із батьками 27.10.2017 року звернулись із заявами до Ямпільського районного сектора Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про видачу паспорта громадянина України виключно у формі паспортної книжечки зразка 1994 року. Крім того, вказаними заявами просили видати бланк паспорта громадянина України з проставленими відмітками реєстрації місця проживання та провести реєстрацію громадянства України, шляхом внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим органом у відповідні облікові картки. Однак, 09.11.2017 року отримали письмові відповіді, якими позивачів повідомлено про те, що згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року із змінами від 26.10.2016 року № 302 « Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Інші варіанти паспортів не передбачені чинним законодавством. Також повідомлено про те, що держава несе відповідальність за збереження достовірності та конфіденційності такої інформації та гарантує позивачам безоплатний доступ до неї в разі їх звернення до Розпорядника реєстру.

Ухвалою суду від 21.12.2017 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Згідно ухвали суду від 09.01.2018 року розгляд справи здійснюється без виклику сторін.

Ухвалою суду від 26.01.2018 року відмовлено у клопотанні позивача ОСОБА_8 про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

На адресу суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, згідно якого представник заперечує проти задоволення позову. Також зазначає, що законодавцем чітко визначено, що паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій. Разом з тим, частиною четвертою статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб'єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Порядок) (у редакції, чинній на момент звернення позивачів до відповідача) затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм. Пунктом 2 Порядку зазначено, що паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Однак, відповідно до пункту 3 постанови № 302, законодавцем була передбачена можливість оформлення паспорта громадянина України з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки лише до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01.01.2016 р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих лише до 01.01.2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано. На день звернення позивачів до відповідача із заявою про оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки останній в повній мірі забезпечено матеріально-технічними ресурсами необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено постановою № 302.

На адресу суду надійшла відповідь позивачів на відзив, згідно якої позивачі підтримують позовні вимоги в повному обсязі та просять задовольнити, щодо оформлення неповновнолінім ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 паспорта громадянина України у формі пластикової картки з безконтактним електронним носієм заперечують.

Оцінивши пояснення сторін, надані у відзиві та відповіді на відзив, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.10.2017 року ОСОБА_6 разом зі своїми батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до Ямпільського районного сектора Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою про видачу ОСОБА_6 паспорта громадянина України виключно у формі паспортної книжечки зразка 1994 року.

Із аналогічними заявами до Ямпільського районного сектора Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області 27.10.2017 року звернулись ОСОБА_3 разом зі своїми батьками ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_9 з батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Листом від 09.11.2017 року № 52/1456 Ямпільський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області повідомив позивачам про те, що згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року із змінами від 26.10.2016 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Інші варіанти паспортів не передбачені чинним законодавством. Також повідомлено про те, що держава несе відповідальність за збереження достовірності та конфіденційності такої інформації та гарантує позивачам безоплатний доступ до неї в разі їх звернення до Розпорядника реєстру.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, та не бажаючи оформляти паспорт громадянина України у формі картки з безконтактним електронним носієм, позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи визначає Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон).

Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина (абз.1 ч.1 ст.4 Закону).

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування (абз.3 ч.1 ст.4 Закону).

Відповідно до п.6, п.7 ч.1 ст.3 Закону для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо; ім'я особи - прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи.

Фізична особа має право на ім'я (ч.1 ст.294 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Твердження позивачів про присвоєння ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 унікальних кодів (індивідуальних штрих-кодів) замість ім'я та використання цього числового коду замість ім'я, позивачами документально не доведено.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.

Згідно з ч.3 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.

Отже, законодавцем чітко визначено, що паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Як зазначено у п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: безконтактний електронний носій - імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов'язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.

У ч. 4 ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" зазначено, що особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб'єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.

Відтак, ч.4 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" чітко визначено, які саме дані можуть не вноситись до безконтактного електронного носія.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч.1 ст.21 Закону).

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України (ч.2 ст.21 Закону).

Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій (ч.4 ст.21 Закону).

Як зазначено у ч.5 ст.21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб'єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Відповідно до ч.7 ст.21 Закону до паспорта громадянина України вноситься така інформація: назва держави; назва документа; ім'я особи; стать; громадянство; дата народження; унікальний номер запису в Реєстрі; номер документа; дата закінчення строку дії документа; дата видачі документа; уповноважений суб'єкт, що видав документ (код); місце народження; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи; податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово "відмова".

Згідно з ч.9 ст.21 Закону до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України, який досяг вісімнадцятирічного віку, вносяться засоби електронного цифрового підпису в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України, вноситься додаткова (змінна) інформація.

Жодних виключень за релігійними переконаннями громадян стосовно форми та порядку видачі паспорту ані Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", ані "Положення про паспорт громадянина України", затверджене 26.06.1992 року постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ, на день звернення позивачів до суду - не містять.

Надаючи правову оцінку діям Ямпільського районного сектора УДМС України у Вінницькій області щодо розгляду заяв ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 стосовно отримання паспорту за формою і з урахуванням їх релігійних переконань суд виходить з такого.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

Також, п.2 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року запроваджено з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII.

Крім того, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року установлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України оформляється з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки.

У той же час, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року установлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Судом з'ясовано і сторонами не заперечується той факт, що ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 27.10.2017 року звернулись до Ямпільського районного сектора УДМС України у Вінницькій області із заявами про оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки.

На час звернення позивачів із вказаною заявою, припинено прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015.

Водночас, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року передбачав можливість оформлення паспорта громадянина України з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки - до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою.

Відповідачем доведено, що на 27.10.2017 року (день звернення позивачів із заявами) Ямпільський районний сектор УДМС України у Вінницькій області був забезпечений матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено 25.03.2015 року постановою Кабінету Міністрів України №302.

Зворотного позивачі суду не довели, відомості, надані представником відповідача не спростували.

Відповідно до пп.1 п.7 "Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 року №745), оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються: особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Як зазначено у п.1.1 "Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України", затвердженого 13.04.2012 року наказом МВС України №320, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02.07.2012 року за №1089/21401 (надалі - "Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України"), цей Порядок розроблений відповідно до Законів України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII.

Особа, яка досягла 16-річного віку та не має паспорта громадянина України і реєстрації місця проживання, може одночасно подати заяви про видачу паспорта та про реєстрацію місця проживання (п.1.5 "Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України").

Відповідно до п.1.3 "Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України", затвердженого 13.04.2012 року наказом МВС України №320 для оформлення паспорта особа подає: заяву про видачу паспорта (додаток 1) (далі - заява); свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов'язкове фотографування в окулярах); платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита; довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України, а в необхідних випадках - інші документи, визначені статтею 5 Закону України "Про громадянство України" (за необхідності); паспорт громадянина України для виїзду за кордон - для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну; посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб). Оригінали документів повертаються особі після прийняття заяви до розгляду. У разі подання заяви до центру надання адміністративних послуг (далі - центр) адміністратор центру перевіряє відповідність копій оригіналам наданих заявником документів, належним чином завіряє копії та повертає оригінали документів заявнику. Територіальний підрозділ приймає рішення на підставі належним чином завірених копій наданих документів. У випадках неналежного оформлення документів або неналежної якості копій територіальний підрозділ приймає рішення про повернення центру наданих документів для усунення недоліків.

При цьому, Заява про видачу паспорта має певну, встановлену форму і є Додатком 1 до "Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України".

До суду не надано доказів подачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до Ямпільського районного сектора УДМС України у Вінницькій області документів, передбачених п.1.3 "Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України", та заяви-анкети, передбаченої - п.4 "Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України", пп.1 п.7 "Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України".

Відтак, у Ямпільського районного сектора УДМС України у Вінницькій області не було правових підстав для видачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, чи то будь-якого іншого паспорту.

Сама по собі "Заява щодо оформлення паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1993 року) у формі книжечки; щодо заборони передачі персональних даних до ЄДДР, щодо заборони присвоєння УНЗР, будь-якого ідентифікатора", подана 27.10.2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до Ямпільського районного сектора УДМС України у Вінницькій області у довільній формі - не є підставою для видачі паспорта будь-якого зразка (у тому числі і у вигляді книжечки).

Доводи щодо дискримінації громадян за релігійною чи віковою ознакою з боку Ямпільського районного сектора УДМС України у Вінницькій області позивачами нічим не підтверджені, а тому не можуть бути взяті судом до уваги та спростовуються наступним.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.2 ст.32 Конституції України).

У ст.8 Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06.07.2010 року №2438VI, зазначено: "Будь-якій особі надається можливість: a) з'ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; b) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у статтях 5 і 6 цієї Конвенції; …".

Як зазначено у ч.1 ст.6 Закону України "Про захист персональних даних", мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Так, абз.3 ч.1 ст.4 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" зазначена мета обробки персональних даних у Єдиному державному демографічному реєстрі: ідентифікація особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.

Первинними джерелами відомостей про фізичну особу є: видані на її ім'я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе (ч.4 ст.6 Закону України "Про захист персональних даних").

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством (ч.5 ст.6 Закону України "Про захист персональних даних").

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.6 ст.6 Закону України "Про захист персональних даних").

Згідно п.5 ч.1 ст.11 Закону України "Про захист персональних даних" підставами для обробки персональних даних є: необхідність виконання обов'язку володільця персональних даних, який передбачений законом.

У даному, конкретному, випадку - Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Позивачами документально не доведено порушення Ямпільським районним сектором УДМС України у Вінницькій області особистих немайнових прав ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9, обробки їх персональних даних, поширення цих даних тощо.

Як зазначено у ст.35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов'язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України, то ані ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9, ані їхні батьки не можуть відмовитись від виконання обов'язку отримання ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 паспорта посилаючись на релігійні переконання.

Жодних виключень з цього обов'язку ані ст.35 Конституції України, ані ст.21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" - не містять.

Згідно ст.2 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" в Україні усі правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Відтак, ст.3 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" чітко визначено у чому полягає право на свободу совісті, яке не може зменшувати прав державних органів чи то впливати на виконання ними дискреційних повноважень.

У ст.4 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" зазначено, що громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії, так само як і розпалювання пов'язаних з цим ворожнечі й ненависті чи ображання почуттів громадян, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом.

Як зазначено у ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 можуть реалізовувати своє законне право на свободу совісті лише в межах, передбачених ст.35 Конституції України, Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" та інших законодавчих актів України.

Виконання ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 свого обов'язку з отримання паспорту громадянина України повинно відбуватися (реалізовуватися) відповідно до вимог Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Жодних привілеїв, переваг, додаткових прав їх релігійні переконання не надають.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ч.2 ст.8 КАС України).

У п.125 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.07.2014 року по справі "S.A.S. проти Франції" (Заява №43835/11) зазначено: "… 125. Хоча релігійна свобода є передусім справою совісті кожної окремої людини, вона також означає право людини на свободу сповідувати свою релігію одноособово і приватно або спільно з іншими, прилюдно та у колі своїх одновірців. У статті 9 перелічені різні форми, в яких людина може реалізовувати право на сповідування своєї релігії або переконань - це можуть бути богослужіння, вчення, а також виконання та дотримання релігійних обрядів (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Cha'are Shalom Ve Tsedek проти Франції" [ВП], №27417/95, §73, ECHR 2000-VII, і згадане вище рішення у справі Leyla Sahin, § 105). Однак гарантії статті 9 не поширюються на кожну дію, на вчинення якої особу спонукає чи надихає релігія або переконання, і ця стаття не завжди гарантує особі право поводити себе у публічній сфері так, як приписує її релігія або переконання (див., наприклад, рішення у справі "Arrowsmith проти Сполученого Королівства, №7050/75, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року, DR 19; рішення у справі "Kalac проти Туреччини" від 1 липня 1997 року, §27, Reports of Judgments and Decisions 1997-IV; та згадане вище рішення у справі Leyla Sahin, §§105 і 121). […] 161. Суд нагадує, що загальна політика або заходи, які призводять до непропорційно серйозних негативних наслідків для певної групи людей, можуть вважатися дискримінаційними, навіть якщо вони не спрямовані конкретно проти цієї групи і не мають дискримінаційної мети (див., серед інших джерел, рішення у справі "D.H. та інші проти Чеської Республіки" [ВП], № 57325/00, §§ 175 і 184-185, ECHR 2007-IV). Але дискримінаційного характеру така політика чи заходи набувають лише у випадку, якщо вони не мають під собою "об'єктивних і достатніх підстав", тобто, якщо вони не служать досягненню "легітимної мети" або якщо не забезпечено "належного пропорційного співвідношення" між використовуваними засобами та поставленою метою (див. там само, § 196). …".

Крім того, у п.82 Рішення Європейського суду з прав людини від 15.01.2013 року по справі "EWEIDA та інші проти Сполученого королівства" (Заяви №№48420/10, 59842/10, 51671/10 та 36516/10), зазначено: "… 82. Навіть якщо та чи інша віра досягає необхідного рівня переконливості та важливості, не можна сказати, що будь-яка дія, яка певним чином знайшла в ній натхнення чи мотивацію, або ж була вчинена під її впливом, становить "сповідування" віри. Так, наприклад, дії або бездіяльність, які безпосередньо не виражають відповідне переконання або які лише віддалено пов'язані з приписом віри, не підпадають під захист статті 9 § 1 (див. справи "Skugar та інші проти Росії", № 40010/04, ухвала щодо прийнятності від 3 грудня 2009 року, та, наприклад, "Arrowsmith проти Сполученого Королівства", звіт Комісії від 12 жовтня 1978 року, Decisions and Reports 19, p. 5; "C. проти Сполученого Королівства", звіт Комісії від 15 грудня 1983 року, DR 37, p. 142; "Zaoui проти Швейцарії", № 41615/98, ухвала щодо прийнятності від 18 січня 2001 року). Для того, щоб певна дія вважалася "сповідуванням" за змістом статті 9, вона має бути тісно пов'язана з релігією або переконанням. …".

Зі змісту позовної заяви та відповіді на відзив, наданої позивачами, відсутні посилання на чинні законодавчі акти, якими передбачено прямі заборони у одержанні паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, який передбачений ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", у зв'язку із релігійними переконаннями.

Відтак, судом не встановлено порушень ст.9 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" від 04.11.1950 року (ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільнені від сплати судового збору. Відтак позивачами при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався

А тому, керуючись положеннями статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 (АДРЕСА_2), ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 (АДРЕСА_3) до Ямпільського районного сектора Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Свободи, 120, м. Ямпіль, Вінницька область, 24500, ) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, відмовити.

Судові витрати з відповідача не стягуються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Вінницький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Альчук Максим Петрович