Справа № 2а-8763/12/2670
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-8763/12/2670

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 січня 2018 року справа №2а-8763/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства “Укргазвидобування” (далі по тексту – позивач, ПАТ “Укргазвидобування”)

до

Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі

по тексту – відповідач)

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2012 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2016 року №К/800/7292/13 попередні судові рішення у справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2016 року адміністративну справу №2а-8763/12/2670 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Під час нового розгляду позивач подав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив про безпідставність проведення документальної невиїзної перевірки у межах спірних правовідносин, підтримав мотиви позову та додатково зазначив, що штрафні санкції не можуть бути більше 1 грн. згідно з пунктом 7 підрозділу 10 інших перехідних положень Податкового кодексу України.

Судом замінено відповідача - Міжрегіональне головного управління ДФС – Центральний офіс з обслуговування великих платників, на належного відповідача-правонаступника - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

В судовому засіданні 22 грудня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача до суду не прибув; на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, звертає увагу на наступне.

Вказане податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 06 лютого 2012 року №86/41-20/30019775 “Про результати невиїзної документальної перевірки ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” з питання своєчасності сплати узгоджених податкових зобов’язань до бюджету податку на прибуток за II квартал 2011 року по філії ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” БУ “Укрбургаз”(код за ЄДРПОУ 00156392); за II квартал 2011 року по філії “Шебелинське відділення з переробки газового конденсату та нафти” філії “Управління з переробки газу та газового конденсату” ДК “Укргазвидобування”НАК “Нафтогаз України”(код за ЄДРПОУ 25751368); за І II, III квартали 2011 року по філії ГПУ “Шебелинкагазвидобування” ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” (далі по тексту – акт перевірки).

В таблиці на стор. 5 акта перевірки зазначено, що самостійно визначене платником грошове зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 16 767 658,00 грн., граничний термін сплати -13 жовтня 2011 року, дата сплати – 30 листопада 2011 року, кількість днів затримки сплати – 49, сума сплаченого податкового боргу – 14 372 274,00 грн.

Про порушення ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” граничного строку сплати суми грошового зобов’язання з податку на прибуток більше 96 календарних днів суми грошового зобов’язання в розмірі 5 275 453,81 грн. в акті перевірки не зазначено.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 30 травня 2016 року №К/800/7292/13 вказав “…отже, при вирішенні справи суди мали встановити, чи дійсно позивач допустив порушення, суму простроченого грошового зобов’язання, період прострочення сплати такої суми та кількість днів прострочення, а також перевірити правильність розрахунку штрафних санкцій податкового органу.

Окрім того, заважаючи на те, що п. 7 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” передбачає, що за порушення податкового законодавства за період з 01 січня по 30 червня 2011 року штрафні санкції застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення, суди повинні були перевірити, чи застосовано податковим органам штрафні санкції за порушення, які можливо допущені у період, що настав після 20.05.2011 (граничний строк сплати) і до 30.06.2011.

Суд касаційної інстанції також зазначає, що суд апеляційної інстанції повинен був повно встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема встановити обставини щодо порушення строків слати узгодженого податкового зобов’язання, за яке застосовано штрафні санкції, адже процедурні порушення при призначенні документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасної сплати платником податків грошових зобов’язань не можуть бути самостійною підставою для висновків про протиправність самого податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за порушення строків сплати таких зобов’язань”.

На виконання вказівок Вищого адміністративного суду України Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпункт 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

В акті перевірки зазначено, а сторонами визнається, що у розрахунку податкових зобов’язань щодо консолідованого податку на прибуток за І квартал 2011 року самостійно визначено суму грошового зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 16 767 658,00 грн., граничний термін сплати -13 жовтня 2011 року, фактично сплачено згідно з платіжним дорученням від 30 листопада 2011 року №270 суму 14 372 274,00 грн.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов’язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Досліджуючи питання дотримання граничного строку сплати суми грошового зобов’язання, суд звертає увагу на наступне.

На підставі рішення Державної податкової адміністрації України від 20 травня 2011 року №42 між ДПІ у Балаклійському районі м. Харкова та ДК “Укргазвидобування” укладено договір про розстрочення грошових зобов’язань від 31 травня 2011/20 травня 2011 року №8, за умовами якого надано розстрочення сплати грошових зобов’язань в сумі 16 767 658,00 грн. строком з 20 травня 2011 року по 26 грудня 2011 року, зокрема: станом на 24 червня 2011 року – 2 395 384,00 грн. та станом на 25 липня 2011 року, 25 серпня 2011 року, 26 вересня 2011 року, 25 жовтня 2011 року, 25 листопада 2011 року та 26 грудня 2011 року по 2 395 379,00 грн.

Разом з тим, відповідно до рішення Державної податкової служби України від 12 жовтня 2011 року №26 скасовано рішення Державної податкової адміністрації України про розстрочення грошових зобов’язань від 20 травня 2011 року №42, на підставі якого укладено договір про розстрочення грошових зобов’язань від 31 травня 2011/20 травня 2011 року №8.

Відповідно до пункту підпункту 100.12.2 пункту 100.12 статті 100 Податкового кодексу України передбачено, що договори про розстрочення (відстрочення) можуть бути достроково розірвані з ініціативи контролюючого органу в разі, якщо:

з’ясовано, що інформація, подана платником податків при укладенні зазначених договорів, виявилася недостовірною, перекрученою або неповною;

платник податків визнається таким, що має податковий борг із грошових зобов’язань, які виникли після укладення зазначених договорів;

платник податків порушує умови погашення розстроченого грошового зобов’язання чи податкового боргу або відстроченого грошового зобов’язання чи податкового боргу.

Згідно з пунктом 100.13 статті 100 Податкового кодексу України порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов’язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом державної податкової служби або спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи в межах їх повноважень.

Відповідно до пунктів 4.4, 4.5 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов’язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 року №1036 (далі по тексту - Порядок), з ініціативи органу державної податкової служби, що уклав договір про розстрочення (відстрочення), орган державної податкової служби вищого рівня, який прийняв рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов’язань (податкового боргу), розриває цей договір, про що повідомляє платника податків та відповідний орган державної податкової служби.

У такому випадку підрозділ погашення податкового боргу письмово повідомляє підрозділ обліку та звітності та структурні підрозділи, які здійснюють адміністрування відповідних податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), пені, для здійснення заходів по нарахуванню пені та відповідних штрафних санкцій відповідно до норм чинного законодавства.

Рішення про скасування розстрочення (відстрочення) грошових зобов’язань (податкового боргу) оформляється на бланку відповідного органу державної податкової служби (додаток 5).

При цьому рішення про розстрочення (відстрочення) скасовується в повному обсязі (за всіма платежами) з одночасним проведенням нарахування процентів за фактичний строк користування розстроченням (відстроченням).

Рішення про скасування раніше прийнятого рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов’язань (податкового боргу) є підставою для дострокового розірвання договору.

За приписами пунктів 4.6 та 4.7 Порядку з дня, наступного за днем розірвання договору, на розстрочені (відстрочені) суми, що залишились не сплаченими, нараховуються пеня та штраф у розмірах, передбачених Кодексом.

З дня дострокового розірвання договору платник податків зобов’язаний сплатити невнесену суму розстрочених (відстрочених) грошових зобов’язань (податкового боргу) та суму процентів, нарахованих за фактичний строк дії розстрочення (відстрочення).

Пункт 4.9 Порядку передбачає, що рішення про скасування розстрочення (відстрочення) та дострокове розірвання договору за ініціативою органу державної податкової служби може бути оскаржене у порядку, встановленому Кодексом для оскарження рішень органу державної податкової служби щодо нарахованої суми грошових зобов’язань.

Наведені правові норми свідчать, що підставою для дострокового розірвання договору розстрочення грошових зобов’язань є рішення про скасування раніше прийнятого рішення про розстрочення грошових зобов’язань; при цьому невнесені суми розстрочених грошових зобов’язань (податкового боргу) та суми процентів, нарахованих за фактичний строк дії розстрочення платник податків має сплатити з дня дострокового розірвання договору платник податків зобов’язаний сплатити невнесену суму розстрочених грошових зобов’язань та суму процентів, нарахованих за фактичний строк дії розстрочення, а з дня, наступного за днем розірвання договору, на розстрочені суми, що залишились не сплаченими, нараховуються пеня та штраф у розмірах, передбачених Кодексом.

Таким чином, з дня скасування рішення Державної податкової адміністрації України про розстрочення грошових зобов’язань рішення Державної податкової адміністрації України про розстрочення грошових зобов’язань від 20 травня 2011 року №42, а саме з 12 жовтня 2011 року позивач має сплатити невнесену суму розстрочених грошових зобов’язань та суму процентів, нарахованих за фактичний строк дії розстрочення, а з 13 жовтня 2011 року на розстрочені суми, що залишились не сплаченими, нараховуються пеня та штраф у відповідних розмірах; відтак граничним строком сплати невнесеної суми грошових зобов’язань, а саме суми у розмірі 14 372 274,00 грн. є 12 жовтня 2011 року.

Судом встановлено, що податкове зобов’язання у розмірі 14 372 274,00 грн. фактично сплачено 30 листопада 2011 року, тобто із затримкою 49 календарних днів.

Посилання позивача на необхідність застосування до грошових зобов’язань за договором розстрочення положень відповідного договору суд відхиляє, оскільки станом на 12 жовтня 2011 року такий договір вважається розірваними, про що також зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 травня 2016 року №К/800/7292/13, а за несвоєчасну сплату невнесених сум розстрочених грошових зобов’язань застосовується штраф у розмірі, передбаченому пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Проте, суд знову звертає увагу на те, що в акті перевірки не встановлено порушення ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” граничного строку сплати суми грошового зобов’язання з податку на прибуток більше 96 календарних днів суми грошового зобов’язання в розмірі 5 275 453,81 грн.; у свою чергу в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні не має посилань на сплату податкове зобов’язання у розмірі 14 372 274,00 грн. з порушенням граничних строків сплати на 49 календарних днів.

Наведене свідчить, що штраф до позивача фактично застосовано за порушення, які не встановлено в акті перевірки.

Щодо можливого застосування штрафу у розмірі 1 грн. суд виходить із наступних міркувань.

Пункт 7 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України передбачає, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Як встановлено вище, у зв’язку із розстроченням сплати суми грошового зобов’язання та подальшим скасуванням рішення про таке розстрочення, порушення позивач допустив порушивши граничні строки сплати суми грошового зобов’язання з податку на прибуток, а саме 13 жовтня 2011 року, що не входить у період з 1 січня по 30 червня 2011 року так званого пільгового застосування штрафу на рівні 1 грн.

Доводи позивача про безпідставність проведення документальної невиїзної перевірки у межах спірних правовідносин не приймаються судом до уваги, виходячи з того, що такі дії не є предметом спору.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ “Укргазвидобування” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко