Справа № 826/4549/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4549/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві третя особа: Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі міста Києва про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Києва, в якому просив: визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна в розмірі 1 611, 69 грн.; зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернутися із поданням відповідно до вимог чинного законодавства до управління Державної Казначейської служби України в Дніпровському районі м. Києва про повернення ОСОБА_3 збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна в розмірі 1 611, 69 грн., сплаченого згідно квитанції від 18.09.2015 року №0.0.436877441.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та винести нове рішення, яким в задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2015 року №3656, посвідченого приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В., придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2015 року; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24.

При укладенні договору, згідно з вимогами пункту 15-3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 "Про затвердження порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій", позивачем сплачено 1 611, 69 грн. пенсійного збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, про що свідчить квитанція від 18.09.2015 року №0.0.436867744.2 на суму 1 611, 69 грн. про сплату позивачем на рахунок УК у Дніпровському р.-ні/Дніпров. р.-н/24140500 1% за придбання нерухомого майна.

В подальшому, позивач звернувся до Начальника Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Києва з заявою від 07.02.2017, в якій просив повернути йому кошти, які були безпідставно сплачені позивачем до Пенсійного фонду у формі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу в розмірі 1%, що становить 1 611, 69 грн.

Листом від 24.02.2017 року за №4945/04 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що органи Пенсійного фонду України: не є органами, що здійснюють державну реєстрацію правочинів; не володіють інформацією відносно прав власності на нерухоме майно (в т.ч. інформацією стосовно перебування громадян у черзі на придбання житла або придбання житла вперше). Враховуючи вищенаведене, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві не має жодних правових підстав для повернення сплаченого позивачем збору на загальну суму 1611,69 грн..

Відтак, вважаючи вказані дії УПФ протиправним та таким, що порушують законні права та інтереси, за їх захистом позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вперше придбав нерухоме майно, а тому звільняється від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України від 26.06.1997 № 400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 400/97-ВР).

Так, у відповідності до абзацу 1 пункту 9 статті 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов'язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 статті 2 Закону № 400/97-ВР передбачено, що об'єктом оподаткування при здійсненні операцій купівлі-продажу нерухомості є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів.

У свою чергу, питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, згідно із Законом № 400/97-ВР, врегульовані Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок № 1740).

Так, згідно з пунктом 15-1 Порядку № 1740 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку № 1740 нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З системного аналізу вищевказаних положень Закону № 400/97-ВР та Порядку № 1740 вбачається, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач вперше придбав нерухоме майно.

Вказане підтверджується інформаційними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44104919 від 18.09.2015 року та №79777176 від 07.02.2017 року.

Згідно вказаних витягів позивачу на праві приватної власності належить об'єкт житлової нерухомості, а саме: квартира №103 за адресою:Київська обл., Києво - Святошинський р.-н, с. Крюківщина, вул. Червоноармійська, буд. 4, що була предметом договору купівлі - продажу від 18.09.2015 року.

Апелянтом не було спростовано факту придбання позивачем майна вперше, а в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість. Більше того, вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням надати тлумачення терміна "придбавають житло вперше", однак ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

З огляду на викладене правильним є твердження суду першої інстанції, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Така правова позиція узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у постанові від 16.04.2015 № К/9991/37325/11.

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі - Порядок № 787).

Пунктом 5 вказаного порядку визначено, зокрема, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 р. № 106, органом, що здійснює постійний контроль за правильністю та своєчасністю надходження зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (код 24140000) до державного та місцевих бюджетів, а також веде облік такого платежу у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів здійснює Пенсійний фонд.

Аналіз вказаного свідчить, що підставою, яка обумовлює повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів є подання наступних документів: заяви платника; подання органу, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету; платіжних доручень, що підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

Отже, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що для забезпечення захисту порушеного права позивача для повернення помилково сплачених коштів слід зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернутися із поданням відповідно до вимог чинного законодавства до управління Державної Казначейської служби України в Дніпровському районі м. Києва про повернення ОСОБА_5 збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна в розмірі 1 611, 69 грн, сплаченого згідно квитанції від 18.09.2015 року №0.0.436877441.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

З підстав вище викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.

Повний текст постанови виготовлено 30.01.2018.