Справа № 826/17340/16
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2018 року № 826/17340/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді судді Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2016 № 617-1305, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.04.2016 № 617-1305.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власницею нежилих приміщень у багатоквартирному жилому будинку за адресою: АДРЕСА_2, проте право власності або користування земельною ділянкою під такими нежилими приміщеннями не оформлювала. За результатами отримання податкового повідомлення-рішення від 25.04.2016 № 617-1305 позивач встановила, що сума земельного податку у розмірі 60 057,42 грн. була розрахована відповідачем невірно, а саме: земельний податок розрахований відповідно до грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2 001 914,01 грн., за ставкою 3 %. На її думку, такий розмір ставки податку не відповідає положенням п. 5 Положенням про плату за землю у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923. За наведених обставин, позивач вважає нарахування контролюючим органом податкового зобов?язання з названого податку згідно податкового повідомлення-рішення від 25.04.2016 № 617-1305 є протиправним.

У призначених судових засіданнях у справі представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю, а представник відповідача заперечував проти позову з підстав, наведених у тексті його заперечень. Зокрема, заперечення відповідача мотивовані тим, що розрахунок земельного податку позивачу за 2016 рік проведено відповідно до вимог п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України та п. 5.6 Положенням про плату за землю у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629. Зокрема, підставою для нарахування податку є дані державного земельного кадастру (витяг станом на 26.09.2016), та обрахунку суми податку використано, зокрема: договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 20.10.2008 № 3212, реєстраційне посвідчення органу БТІ, довідку про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки № Ю-25623/2009 від 03.03.2009.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копїї нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 20.10.2008 позивач придбала у власність у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОРБУК" нежилі приміщення загальною площею 121,30 кв.м., а саме: приміщення з № 1 по № 6 (групи приміщень № 96), №№ 1, 2 і 3 (групи приміщень № 97) (в літ. «А»), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджено реєстраційним посвідченням КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» за № 026420 від 03.11.2008 та витягом з Державного реєстру правочинів за 20.10.2008.

Відповідно до наданої позивачем копії довідки Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації № Ю-23381/2016 про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 76:017:034) вих. № 649 від 24.10.2016, нормативна грошова оцінка частини земельної ділянки (69,52 кв.м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та припадає на ОСОБА_1, складає 2 001 914,01 грн.

25.04.2016 Державною податковою інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 617-1305, яким позивачу відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України визначено до сплати суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» у сумі 60 057,42 грн.

Згідно з наданим контролюючим органом розрахунком земельного податку за 2016 рік, сума названого податку у розмірі 60 057,42 грн. обрахована із застосуванням ставки 3% до нормативної грошової оцінки земельної ділянки (земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2) у розмірі 2 001 914,01 грн.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 206 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст.ст. 125, 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України з урахуванням критеріїв, які визначені у розділі XIII такого Кодексу.

Згідно із ст. 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 271.1 ст. 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п. 274.1 ст. 274 ПК України).

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Статтею 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Пунктом 286.5 ст. 286 цього Кодексу встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

За змістом норм п. 286.6 ст. 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Також відповідно до п. 287.8 ст. 287 ПК України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Поряд з цим, у ч. 1, 2 статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

За результатами аналізу вищенаведених норм у сукупності, з урахуванням пріоритету норм ПК України, можна дійти висновку про наступне. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Власники будівель, споруд (їх частини), що розташовані на земельній ділянці, сплачують податок за земельні ділянки на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, натомість, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У судових засіданнях позивач пояснив, що належні йому нежилі приміщення є частиною багатоквартирного жилого будинку. При цьому, право власності на земельну ділянку, на якій розташовані зазначені нежилі приміщення, позивачем не зареєстровано.

Таким чином, оскільки позивач є власником нежилих приміщень у багатоквартирному жилому будинку, то виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 ст. 5 ПК України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (відповідні нежилі приміщення).

При цьому, власники (фізичні особи) нежитлових приміщень в багатоповерховому і багатоквартирному житловому будинку наділені обов'язком вносити до бюджету плату за землю (земельний податок) пропорційно від площі, яку займають, в розмірі ідеальної частки площі будинку і прибудинкової території, що розміщений на відповідній землі.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач не заперечує факт наявності у нього, як власника нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, обов?язку по сплаті земельного податку за частину земельної ділянки, що знаходиться під такими нежилими приміщеннями. Натомість позивач не визнає правомірність застосованої відповідачем максимальної ставки податку (3%) при розрахунки земельного податку за таку земельну ділянку.

Ставки земельного податку на 2016 рік по місту Києву визначені в Положенні про плату за землю в місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923 та з урахуванням змін внесених рішенням Київської міської ради від 03.03.2016 № 126/126) (далі - Положення). Так, відповідно до п. 5.3 цього Положення ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у відсотках від їх нормативної грошової оцінки, зокрема, у таких розмірах: за земельні ділянки зайняті житловим фондом - 0,03 (пп. 5.3.3.19 пп. 5.3.3).

Одночасно, п. 5.6 Положення передбачає, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено (крім комунальної власності), встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

Таким чином, на момент визначення відповідачем позивачу суми земельного податку за 2016 рік ставка земельного податку для земель, які зайняті житловим фондом, становила на рівні 0,03% від нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. При цьому, до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Таким чином, суд встановив, що контролюючим органом застосовано вірну ставку податку при обрахунку земельного податку позивачу відповідно до п. 5.6 Положення про плату за землю в місті Києві.

Поряд з цим, перевіряючи правильність здійсненого відповідачем розрахунку спірної суми земельного податку суд зазначає, що останній був визначений за наступною формулою:

69,52 кв.м. x 4 290,38 x 2,50 x 1,50 x 1,249 x 1,433 x 1,06 x 3 % = 60 057,42 грн., де контролюючим органом застосовано наступні показники:

- 69,52 м.кв. - площа земельної ділянки, на яку нарахований податок (згідно витягу з технічної документації № Ю-25623/2009 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (кадастровий № 76:017:034) вих. № 68 від 03.03.2009, що у частині відомостей про площу частини земельної ділянки відповідає даним довідки № Ю-23381/2016 про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 76:017:034) вих. № 649 від 24.10.2016);

4 290,38 - грошова оцінка в грн./кв.м. (відповідно до рішення Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації нормативної грошової оцінки земель міста Києва»);

2,50 - коефіцієнт на функціональне використання землі;

1,50 - узагальнюючий локальний коефіцієнт;

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до листа Держземагенства від 14.01.2015 № 6-28-0 22-215/2-15);

1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до листа Держгеокадастру від 11.01.2016 № 6-28- 0.22-201/2-16);

3% - ставка податку на землю.

З даного розрахунку неможливо встановити правильність визначення площі земельної ділянки (69,52 кв.м.), з якої проведено нарахування позивачу земельного податку в сумі 60 057,42 грн., оскільки відсутні дані щодо площі всієї земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, немає даних щодо площі приміщень зазначеного будинку з урахуванням частки позивача, та відповідно вирахуваної пропорційної частки прибудинкової території, яка припадає на позивача, що не дає можливості суду перевірити дотримання відповідачем вимог п. 286.6 ст. 286, п. 287.8 ст. 287 ПК України та вірність розрахунку суми податкового зобов'язання.

Наданий представниками сторін до матеріалів справи витяг з технічної документації та довідки про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки, виданих ОСОБА_1, на думку суду, також не містить усіх вихідних даних для перевірки правильності визначеної контролюючим органом площі земельної ділянки, з якої податкова інспекція нарахувала позивачу земельний податок за 2016 рік. Інших документальних доказів на обґрунтування правильності проведення розрахунку суми земельної податку позивача відповідачем, на якого як на суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірність свого рішення, до суду не подано.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, під час розгляду адміністративної справи не доведено правомірність нарахування позивачу грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 60 057,42 грн., з огляду на відсутність в останньому всіх складових необхідних для визначення податку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.04.2016 № 617-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 60 057,42 грн., таким, що є протиправним та підлягає скасуванню.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 25.04.2016 № 617-1305.

3. Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 01025, АДРЕСА_1) документально підтверджені судові витрати у розмірі 600,58 грн. (шістсот грн. 58 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 03056, м. Київ, провул. Політехнічний, 5а).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок