Справа № 815/6882/17
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6882/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна згідно рішення від 20.10.2017р.,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 20.10.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ФОП ОСОБА_1 безпідставно не допущено фахівців Головного управління ДФС в Одеській області до проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, та дотримання вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідач - ФОП ОСОБА_1 з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 24.01.2018р. вхід.№1969/18), наголошуючи, зокрема, на тому, що даний адміністративний позов пред'явлено до фізичної особи-підприємця, який припинив свою діяльність як суб'єкт підприємницької діяльності, про що 08.12.2017р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Також, відповідач наголошує, що відповідно до положень п.94.10 ст.94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. При цьому, зазначений строк не можу бути продовжень в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). Також, на думку відповідача, на час розгляду справи судом адміністративний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_1 припинений в силу приписів п.94.10 ст.94, п.п.94.19.1 п.94.19 ст. 94 Податкового кодексу України.

Частиною 1 статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, розгляд даної адміністративної справи судом здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, 10.10.2017р. з метою здійснення контролю за дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в т.ч. дотримання вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п.80.2.7 п.80.2 ст.80, п.82.3 ст.82 Податкового кодексу України, з урахуванням доповідної записки заступника начальника управління - начальника відділу контрольно-перевірочної роботи з фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області Брік І.О. від 04.10.2017р. №420/11/15-32-13-06, Головним управлінням ДФС в Одеській області винесено Наказ «Про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1» №4859, пунктом 1 якого наказано провести з 11.10.2017р. тривалістю 10 діб фактичну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, та дотримання вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2017р. Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п.80.2.7 п.80.2 ст.80, п.82.3 ст.82 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», та Наказу від 10.10.2017р. №4859, головним державним ревізор-інспекторам відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області Іорданову В.Ю., ОСОБА_4 видано Направлення на перевірку №7169/13-06, №7170/13-06.

Судом з'ясовано, що фахівцями контролюючого органу, 19.10.2017р. о 17:20 з метою проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, та дотримання вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», здійснено вихід за податковою адресою підприємця, однак стажор (адміністратор) ОСОБА_5 відмовилась від отримання Наказу «Про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1» №4859 від 10.10.2017р., та ознайомлення з направленнями на перевірку від 10.10.2017р. №7169/13-06, №7170/13-06, у зв'язку з чим посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області складено Акт «Про не допуск до перевірки» від 19.10.2017р. №633/15-32-13-06, та Акт «Про відмову отримання копії наказу «Про проведення фактичної перевірки» та ознайомлення з направленнями на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1» від 19.10.2017р. №632/15-32-13-06.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду матеріалів, що підтверджують наявність обставин, передбачених п.п.94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України, заступник начальника ГУ ДФС в Одеській області Попов В.Г. звернувся до начальника ГУ ДФС в Одеській області Мілютіна Г.В. зі зверненням про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 20.10.2017р. №459/11/15-32-13-06, у якому виклав прохання застосувати умовний адміністративний арешт майна ФОП ОСОБА_1.

У зв'язку з чим, 20.10.2017р. начальником ГУ ДФС в Одеській області Мілютіним Г.В. прийнято Рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника ФОП ОСОБА_1, що мешкає за адресою: 65078, АДРЕСА_1, та адресою фактичного здійснення фінансово-господарської діяльності: АДРЕСА_2, фітнес-клуб ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вищеозначене послугувало підставою для звернення Головного управління ДФС в Одеській області до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 20.10.2017р.

Так, на думку суду, позовні вимоги Головного управління ДФС в Одеській області про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 20.10.2017р., є безпідставними, та такими, що не базуються на положеннях чинного законодавства України, з урахуванням наступного.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, Рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 начальником ГУ ДФС в Одеській області Мілютіним Г.В. прийнято 20.10.2017р.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з пунктом 94.10 статті Податкового кодексу України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Відповідно до п.94.19 ст.94 Податкового кодексу України адміністративний арешт припиняється у разі відсутності протягом вказаного строку, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Також, відповідно до частини 1 статті 283 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів, зокрема, щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Частиною 7 статті 283 КАС України передбачено, що у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає рішення по суті заявлених вимог не пізніше 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду.

Згідно з частиною 5 статті 283 КАС України відмова у відкритті провадження за заявою унеможливлює повторне звернення заявника з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що при прийнятті норми про можливість застосування адміністративного арешту майна платника податків, зокрема, у разі не допуску такою особою працівників податкових органів до проведення перевірки, законодавець виходив з того, що застосування арешту є особливим видом забезпечення повноти та об'єктивності проведення податкової перевірки, оскільки ухилення платника податків від проведення перевірки може вказувати на його бажання приховати певні докази, що вказують на його недобросовісність.

В свою чергу, запровадження судової перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків вказує на необхідність контролю за діями податкового органу та захист прав платника податків від можливих зловживань з боку податкового органу.

Специфіка виконання податковими органами своїх повноважень та особливості ведення господарської діяльності окремих платників податків викликають необхідність у оперативності застосування адміністративного арешту майна та перевірки його обґрунтованості.

Отже, саме з метою оперативної перевірки наявності підстав для застосування адміністративного арешту і гарантування як прав та охоронюваних законом інтересів платника податків, так і належного здійснення повноважень податковим органом, законодавцем передбачено право податкових органів звертатись до суду із заявами про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Саме тому, стаття 283 КАС України встановлює особливий, оперативний, порядок розгляду такої заяви, та імперативно приписує необхідність негайного виконання судового рішення за результатами такого розгляду.

Суд при розгляді вказаної заяви здійснює функцію контролю за правомірністю дій податкового органу щодо застосування арешту, в той час як розглядаючи позовні вимоги податкового органу щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, суд розглядає публічно-правовий спір в загальному порядку.

Однак, відповідно до положень п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 Податкового кодексу України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10 цієї статті, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Таким чином, проаналізувавши норми вищеозначених законодавчих приписів, суд вважає за необхідне зазначити, що у законодавстві України, яке регулює спірні правовідносини, є певні прогалини, а саме існує колізія, яка полягає у тому, що згідно з пунктом 2 частини 4 статті 283 КАС України відмова у відкритті провадження за заявою податкового органу, зокрема, у зв'язку з тим, що із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право, унеможливлює повторне звернення позивача з аналогічною заявою, та позивач у даному випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку, шляхом подачі позовної заяви щодо накладання умовного адміністративного арешту майна, та вимог п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 Податкового кодексу України, яким встановлено, що припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10 цієї статті, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Фактично законодавець надавши податковому органу право на звернення до суду в порядку позовного провадження стосовно підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків не врахував вимоги Податкового кодексу України, яким визначено термін 96 годин на підтвердження такого адміністративного арешту, який не може бути продовженим на час розгляду справи у суді та припиняється зі спливом вказаного терміну.

У зв'язку з чим, у випадках недоліків національного законодавства, повинно діяти правило вирішення сумнівів на користь платника податків (тобто принцип in dubio pro tributario), адже належне застосування даного принципу забезпечує реалізацію однієї з складових верховенства права - правової визначеності. Саме можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних дій має фундаментальне значення для правильності його застосування.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що після прийняття 20.10.2017р. начальником ГУ ДФС в Одеській області Мілютіним Г.В. рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплинуло 96 годин, на думку суду, в силу приписів п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна ФОП ОСОБА_1 припинено.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення адміністративного позову Головного управління ДФС в Одеській області, та підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно рішення ГУ ДФС в Одеській області від 20.10.2017р.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Головного управління ДФС в Одеській області не підлягають задоволенню, з вищенаведених підстав.

Керуючись ч.10 ст.12, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-76, 139, 241-246, 250, 255, ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна згідно рішення від 20.10.2017р., відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.