Справа № 760/7260/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/7260/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кізюн Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року (повний текст виготовлено 26 жовтня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції 8-ї роти 2-го батальйону лейтенанта поліції Скороход Миколи Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив скасувати постанову серії АР №751857 від 12 квітня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, складену інспектором патрульної поліції 8-ї роти 2-го батальйону лейтенантом поліції Скороходом Миколою Анатолійовичем.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено та вирішено справу закрити.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу у якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно досліджено обставини справи, не надано їм належної правової оцінки. Зокрема, у апеляційній скарзі зазначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена відповідачем за його внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні обставин такої справи. Щодо порушення норм процесуального права, апелянт вказує на те, що у суду відсутні повноваження для закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 12 квітня 2017 року інспектором патрульної поліції 8-ї роти 2-го батальйону лейтенантом поліції Скороходом Миколою Анатолійовичем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №751857, якою ОСОБА_2 визнано винним за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

Так, згідно з даною постановою, 12 квітня 2017 року о 08 год 50 хв ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом KIA CEED ДНЗ - НОМЕР_1, на перехресті вул.. Семиренка по пр.-ту Корольова перетнув подвійну горизонтальну суцільну лінію розмітки 1.3 та рухався по зустрічній смузі проїзджої частини.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, суд у резолютивній частині зазначив про закриття справи.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення внаслідок перетину подвійної горизонтальної суцільної лінії розмітки 1.3 та руху по зустрічній смузі проїзджої частини.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідальність за даною нормою настає, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові зазначено виключно про факт правопорушення, будь-які інші відомості щодо обставин його вчинення та виявлення у справі відсутні.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Відповідачем не надано об'єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, які підтверджують те, що позивач, керуючи транспортним засобом та рухаючись на перехресті вул.. Семиренка по пр.-ту Корольова перетнув подвійну горизонтальну суцільну лінію розмітки 1.3 та рухався по зустрічній смузі проїзджої частини.

Відтак, суд підтримує доводи суду першої інстанції та дійшов висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції 8-ї роти 2-го батальйону лейтенанта поліції Скороход Миколи Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Даний спір, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), є спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

А тому, суд першої інстанції помилково зазначив у абз. 2 резолютивної частини таке: «…, а справу закрити.».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.. 315 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє після 15 грудня 2017 року), за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє після 15 грудня 2017 року), зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково: необхідно змінити постанову суду першої інстанції, виключивши з абз. 2 резолютивної частини словосполучення «…, а справу закрити.». У решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т АН О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року - задовольнити частково.

Змінити постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року, виключивши з абз. 2 резолютивної частини словосполучення «…, а справу закрити.».

У решті постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 29.01.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна, А.Ю. Кучма