Справа № 816/2327/17
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/2327/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2017 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1Г.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавської області (надалі також - відповідач, Полтавське РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

У своєму позові ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправною бездіяльність Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо нерозгляду його звернення від 26.10.2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо ненадання відповіді на його звернення від 26.10.2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо невжиття належних заходів реагування по його зверненню від 26.10.2017 року;

- зобов`язати Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області розглянути його звернення від 26.10.2017 року;

- зобов'язати Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області провести службове розслідування у зв`язку з обставинами, викладеними у його зверненні від 26.10.2017 року та ненадання відповіді з урахуванням обставин, встановлених судом.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що Полтавським РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області в порушення вимог Конституції України та Закону України "Про звернення громадян" не було розглянуто та надано відповідь на його звернення від 26.10.2017 року, що направлялось відповідачу через Державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень виконавчої влади.

Ухвалою від 20 грудня 2017 року Полтавський окружний адміністративний суд відкрив провадження у зазначеній справі та ухвалив розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

У встановлений судом строк відповідач не надав до суду відзив на позов, причини поважності його подання не зазначив. Згідно наявної у матеріалах адміністративної справи розписки, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви відповідач отримав 04.01.2018 року.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 26.10.2017 року через Державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень виконавчої влади направив своє звернення начальникові Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП.

У зверненні від 26.10.2017 року він повідомив відповідача про порушення розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001109 від 08.08.2015 року; просив провести перевірку з притягненням винних у порушенні строків досудового розслідування осіб; також просив у межах повноважень поставити на особистий контроль стан розслідування кримінального провадження № 0001109 від 08.08.2015 року; крім того, вказував на необхідність створення слідчо-оперативної групи зі складу досвідчених працівників.

Відповіді на дане звернення ОСОБА_1 відповідача не отримав.

Позивач вказував у позові та до матеріалів справи додав лист слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавської області від 07.11.2017, яким повідомлено гр. ОСОБА_2, дружину позивача, про утворення групи слідчих для ефективного провадження досудового розслідування у кримінальному провадження, а також роз'яснено порядок оскарження рішень, дій та/або бездіяльності слідчого /а.с.19/.

Посилаючись на те, що звернення від 26.10.2017 року не розглянуто по суті особою, якій його адресовано, та за результатами розгляду звернення позивачу не надано відповіді щодо усіх порушених у зверненні питань, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною першою статті 1 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 вказаного Закону, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Суд зауважує, що звернення позивача від 26.10.2017 відповідає вимогам статті 5 Закону України "Про звернення громадян", а відтак, в силу положень частини першої статті 7 названого Закону мало бути розглянуто по суті особою, якій його адресовано.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано статтею 15 Закону України "Про звернення громадян", відповідно до частини першої якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною третьою статті 15 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Суд звертає увагу на те, що звернення позивача від 26.10.2017 року хоча і подано через Урядовий контакт-центр, однак адресоване начальнику Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області та стосувалось організації досудового розслідування у кримінальному провадженні посадовими особами слідчого відділу Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області

У зв'язку з цим, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

За приписами частини четвертої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Однак, звернення позивача від 26.10.2017 року стосувалось роботи структурного підрозділу та посадових осіб такого підрозділу (слідчого відділу) Полтавського районного відділення поліції Полтавського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавської області, а тому мало бути розглянуте, особою, якій його адресовано, а саме - начальником Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавської області. У разі, якщо начальник вказаного органу прийшов би до висновку, що вирішення порушених у зверненні питань не входить до його повноважень, звернення ОСОБА_1 в термін не більше п'яти днів повинно було бути переслано за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повинно було повідомити громадянину, який подав звернення, тобто ОСОБА_1 - в силу частини 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до пункту 5.2 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 року №1177, щодо кожного звернення не пізніше ніж у п'ятиденний термін повинно бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до свого провадження; передати на вирішення до підпорядкованого чи іншого апарату МВС, закладу, установи, підприємства, що належать до сфери управління МВС; надіслати за належністю до іншого органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС, про що одночасно повідомити автора; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України "Про звернення громадян".

Лист слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 07.11.2017 року не є відповіддю на звернення позивача від 26.10.2017 року, оскільки такий лист адресовано ОСОБА_2 (дружині позивача) та він не містить відповіді на порушені ініціатором звернення питання.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною третьою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

А відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача, у строк, визначений в ухвалі суду від 20.12.2017 року, не надав, причин неможливості надання відзиву та доказів суду не повідомив.

За таких обставин, суд констатує, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій та бездіяльності, а відповідна поведінка відповідача розцінюється судом як визнання позову.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги відсутність доказів розгляду по суті відповідачем звернення позивача від 26.10.2017 року, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо допущення відповідачем оспорюваної бездіяльності в частині нерозгляду звернення та ненадання відповіді на нього.

Вирішуючи питання про ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує, що за нормами Конституції України, як нормами прямої дії, якими визначено зміст прав та свобод, особа має можливість вимагати від держави в особі органів публічної адміністрації належної організації та безпосереднього виконання кореспондуючих обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Тому належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 26.10.2017 року та зобов'язання відповідача розглянути звернення.

Відносно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо невжиття належних заходів реагування по його зверненню від 26.10.2017 року та про зобов'язання Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області провести службове розслідування у зв`язку з обставинами, викладеними у його зверненні від 26.10.2017 року, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо вжиття належних заходів реагування по зверненню громадян та проведення службового розслідування за наслідками такого звернення є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Крім того, у будь-якому разі задоволення таких позовних вимог було б передчасним, оскільки вирішення їх можливе у ході розгляду звернення ОСОБА_1, чого відповідач не вчинив.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області щодо невжиття належних заходів реагування по зверненню від 26.10.2017 року та про зобов'язання Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області провести службове розслідування у зв`язку з обставинами, викладеними у зверненні від 26.10.2017 року, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", ОСОБА_1 як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору. Доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36014, рнокпп НОМЕР_1) до Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавської області вул. Олени Пчілки, 19 Е, м. Полтава, 36002) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавської області щодо нерозгляду звернення ОСОБА_1 від 26.10.2017 року.

Зобов`язати Полтавське районне відділення поліції Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавської області розглянути звернення ОСОБА_1 від 26.10.2017 року та надати відповідь.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4