Справа № 826/14379/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

26 січня 2018 року № 826/14379/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України (надалі відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати компенсації втрат доходу у зв`язку з утриманням суми податку на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного речового майна та зобов`язати виплатити позивачу вказану компенсацію в розмірі 7 050,34 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2017 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 13.12.2017, в яке прибули представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, адже відповідач порушивши діюче законодавство, а саме, у день виключення позивача зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, провів неповні розрахунки та нарахував не всі компенсаційні виплати, незаконно утримавши податок з доходів фізичних осіб 18% в сумі 7 050,34 грн.
Представник Відповідача заперечив проти позовних вимог, посилаючись на те, що платіжні реквізити для перерахування коштів були надані позивачем через декілька днів після надходження рапорту позивача про виплату грошової компенсації, а виключення позивача із списків особового складу відбулося раніше, ніж вступили в дію зміни до законодавства.
Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, суд зобов`язав представника відповідача надати виписку з карткового рахунку позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на 13.12.2017 р.), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на вищевказану норму, представник позивача та відповідача письмовим клопотання, яке міститься в матеріалах справи, просили суд здійснювати розгляд справи в письмовому провадженні.
Судом задоволено клопотання та ухвалено про перехід до розгляду справи в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що ОСОБА_1 , підполковника медичної служби, старшого лікаря-експерта (лікар-терапевт) Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України 03.05.2017 Наказом Голови Державної прикордонної служби України № 436-ос, було звільнено із вказаної посади з військової служби за пунктом «Г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі) на підставі частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом Держприкордонслужби від 05 травня 2017 року №447-ос позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, видано відділенням речового забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення Головного центру 05 травня 2017 року.
Рапорт про виплату грошової компенсації позивача надійшов до Головного центру 10.05.2017.
Представником відповідача в письмових запереченнях зазначено, що позивачем надано платіжні реквізити для перерахування коштів 18.05.2017 року, тому компенсацію втрат доходу у зв`язку із утриманням суми податку на доходи осіб з грошової компенсації замість належного речового майна не здійснено, оскільки на той час позивача вже було звільнено.
Відповідно до матеріалів справи, позивачем направлено інформаційний запит до Начальника Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України, щодо письмового повідомлення розміру її грошової компенсації, нарахованого на день звільнення за речове майно, суму податку на доходи фізичних осіб, утриманого військовою частиною НОМЕР_1 з грошової компенсації, та надати інформацію про те чи було військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачу компенсацію втрат доходу у зв`язку із утриманням суми податку на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного їй речового майна.
У відповідь позивачем отримано лист від 26.10.2017 року № 11.1708, яким Головним військово-медичним клінічним центром зазначено, що відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня року №1078, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. У зв`язку із вищезазначеним, нарахування індексації з 01.06.2015 року по час надання цієї відповіді (26.10.2017) не проводиться.
Тому позивачу здійснено нарахування грошової компенсації замість належного їй речового майна на день звільнення з військової служби, в сумі 39 168,56 грн.
Відповідно до вимого Податкового кодексу України відповідачем проведено наступні утримання:
- податок з доходів фізичних осіб 18% в сумі 7 050,34 грн.;

- військового збору 1,5% в сумі 587,53 грн.

Відповідачем в своєму листі підсумовуючи зазначено, що на день виплати вказаної компенсації позивача було звільнено з військової служби, а зміни до п. 2 Порядку № 44 ( у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 року № 375) набрали чинності 06.06.2017.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу другого частини першого ст. 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII (надалі Закон N 2011-XII) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Згідно з частиною другою ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», введеного в дію Постановою ВР № 2233-XII від 25.03.92, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 3-4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Відповідно до частини першої пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 ( надалі Порядок), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Згідно пунктів 3-5 зазначеного Порядку, виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що законодавчі підстави для компенсації втрат доходу у зв`язку з утриманням суми податку на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного речового майна повинні бути виплачені позивачу у зв`язку із несенням нею військової служби.
Згідно з вимогами абзацу третього пункту 3 Положення про Центральну військово-лікарську комісію Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби від 12.10.2009 року №751, особовий склад Центральної військово-лікарської комісії перебуває на грошовому та інших видах забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 займала посаду старшого лікаря-експерта (лікаря терапевта) в Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 , вислуга років якої, станом на 10.05.2017 становить: календарних 17 років, 01 місяць 27 днів, трудовий стаж 16 років 11 місяців 19 днів, усього 34 роки 01 місяць 16 днів.
Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 03.05.2017 № 436-ОС по особовому складу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України за пунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі) ч. 6 ст. 26 звільнено у запас позивача (а.с. 10).
Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 05.05.2017 № 447-ОС відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року № 1115, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року № 425, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за № 537/15228 (надалі по тексту Інструкція), виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України підполковника медичної служби ОСОБА_1 .
Вказаним Наказом призначено виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення з 01 квітня по 10 травня 2017 року.
Виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2017 рік у кількості 40 календарних днів.
Також у вказаному Наказі зазначено, що відповідно до Інструкції виплатити підполковнику ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби в сумі 69 729 грн. 75 коп. (а.с. 11).
Відповідно до наданої відповідачем до матеріалів справи Довідки № 1 про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 від 05.05.2017, позивачу нараховано 206 предметів на суму 39 168, 56 грн.
В той же день 05.05.2017 ОСОБА_1 подано рапорт на ім`я Начальника Центрального клінічного госпіталю ДПС України полковника медичної служби ОСОБА_2 , в якому просила виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно в період проходження нею військової служби та додано платіжні реквізити, на які потрібно зарахувати зазначену суму.
Відповідно до наявних доказів в матеріалах справи, Судом встановлено, що зазначену компенсацію було нараховано 22.05.2017 в сумі 31 530, 69 грн., тобто з утриманням податку з доходів фізичних осіб 18 відсотків в сумі 7 050,34 грн. та військового збору 1,5 відсотків в сумі 587, 53 грн.
Отже, на день виключення позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 05.05.2017, ОСОБА_1 мало бути виплачено суму податку з доходів фізичних осіб в розмірі 7 050, 34 грн., яку військовою частиною НОМЕР_1 утримано при нарахуванні грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, що не відповідає вимогам ст. 168 Податкового кодексу України та пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу.
Також доводи відповідача про те, що на час вказаної виплати позивачем втрачено статус військовослужбовця та з запізненням надані платіжні реквізити не мають законного обґрунтування та не приймаються Судом, адже несвоєчасна оплата позивачу одноразової грошової допомоги (не в день звільнення) та проведення повного перерахунку належних їй сум, сталася з вини відповідача, як встановлено, зазначена компенсація надійшла на рахунок позивача лише 22.05.2017, із запізненням на 10 робочих днів.
Додатково Суд наголошує на тому, що відповідачем не надано витребуваних судом доказів. Відповідно до частини 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналогічну правову позицію висловлено: ВАС України в ухвалі: від 07.03.2017 у справі № К/800/16040/16, від 26.01.2016 у справі № К/800/23142/15; від 04.02.2016 року у справі № К/800/23003/15 та ін.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79,139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (Головного медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України) щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрат доходу в зв`язку із утриманням суми податку на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного речового майна.
3. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (Головного військово-медичного центру Державної прикордонної служби України) на користь ОСОБА_1 компенсацію втрат доходу в зв`язку із утриманням суми на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного майна в розмірі 7 050,34 грн. (сім тисяч п`ятдесят гривен 34 копійки).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:
позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .
відповідач: АДРЕСА_2 ,

Суддя Л.О. Маруліна