Справа № 826/7895/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 січня 2018 року № 826/7895/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо не включення ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду надати до Фонду додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі 8 050,00 доларів США за рахунок Фонду за договором банківського вкладу № 008-28811-040814 «Депозит Delta Premier» від 04.08.2014 та договором про відступлення права вимоги № 03/06 від 12.12.2014;

- зобов'язати Фонд включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

В обґрунтування позову зазначається, що 04.08.2014 між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу № 008-28811-040814 згідно якого на ім'я ОСОБА_2 було відкрито вкладний (депозитний) рахунок у доларах США. Згідно договору розмір депозитного вкладу становить 100 000 доларів США. Дата повернення вкладу - 09.08.2015.

Надалі, 12.12.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги № 03/06. Позивач зазначає, що депозитний договір не містить обмежень щодо можливості передачі кредитором своїх прав або обмеження обсягу прав, які передає кредитор.

З укладанням зазначеного договору, як зазначено у позові, позивач набув статусу нового кредитора та отримав права вкладника за договором банківського вкладу з урахуванням норм договору про відступлення. До ОСОБА_1, як зазначає позивач, перейшло право вимоги за договором банківського вкладу. Надалі, 02.09.2015, на адресу Банку було направлено заяву з інформацією про заміну кредитора в частині 8 050 доларів США. Вказаний лист отримано Банком 04.09.2015.

Між тим, на підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 № 150 банк віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду 02.03.2015 прийнято рішення № 51 про запровадження у банку тимчасової адміністрації. На підставі постанови Правління НБУ від 02.10.2015 № 664 відкликано банківську ліцензію, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 181 від 02.10.2015 про початок процедури ліквідації Банку.

Проте, по «гарячим лініям» Банку та АТ «Ощадбанк» позивачу повідомили, що його немає серед вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

У зв'язку з цим, 22.10.2015 позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду із заявою про включення позивача до реєстру осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Проте, як стверджує позивач, Уповноважена особа не вчинила жодних дій, а листом від 09.11.2015 № 05-3164484, який отримано 27.11.205, позивачу фактично було відмолено у здійсненні виплат.

Позивач зазначає, що зміст відмови зводиться до того, що відповідно до п. 2.12.19 та п. 5.27 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Банку, клієнт (вкладник) не може здійснювати відступлення третім особам прав за договором банківського вкладу (депозиту) без отримання попередньої письмової згоди.

Однак, позивач звертає увагу, що на момент відступлення права вимоги за договором № 03/06 від 12.12.2014 діяли Правила, затверджені Рішенням Ради Директорів Банку (протокол № 14 від 20.03.2013), які не містили норми, щодо обов'язкової письмової згоди Банку у разі відступлення вкладником прав третім особам за депозитним договором.

Більш того, як зазначає позивач, зазначені Правила дозволяли клієнту самостійно розпоряджатися коштами, за умови дотримання вимог законодавства та цих Правил.

Позивач звертає увагу на те, що Правила, на які посилається Уповноважена особа Фонду затверджені 14.01.2015, а договір про відступлення укладений 12.12.2014, а отже, на думку позивача, дія цих Правил не може бути поширена на відносини, що виникли до їх прийняття.

Враховуючи викладене у позовній заяві, позивач вважає бездіяльність Уповноваженої особи Фонду протиправною та просить задовольнити позов.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначив про передчасність заявлення вимог до Фонду, оскільки Фонд не отримував будь-яких відомостей від Уповноваженої особи Фонду відносно виплат позивачу, а відтак зазначив про відсутність підстав для задоволення позову відносно Фонду.

Позиція Уповноваженої особи Фонду по суті викладена у вищезгаданому позивачем повідомленні на адресу позивача від 09.11.2015 № 05-3164484.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Добрянської Я.І. від 27.05.2016 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл судових справ від 10.10.2017 року №5986 та відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу повторно автоматично розподілено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А.

Ухвалою від 24.10.2017 справу прийнято до провадження судді Кармазіна О.А. та призначено розгляд справи по суті на 14.12.2017. На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. У зв'язку з наведеним, справа розглянута з урахуванням положень пункту 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, дослідивши пояснення учасників справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою правління Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних банків та заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, яка доведена до керівників структурних підрозділів банку 15.01.2015. Наведене не спростовується сторонами та не заперечується, встановлено у судових рішеннях по справі № 826/25560 (ухвала ВАС України від 14.09.2017 (К/800/21866/16), номер рішення в ЄДРСР 68903617) та у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі № 826/358/16.

На підставі зазначеної постанови наказом № 2650 від 03.11.2014 ПАТ «Дельта Банк» запровадив з 04.11.2014 обмеження в своїй діяльності з метою стабілізації, в тому числі і шляхом не допущення проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до 04.11.2014, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків (п.1.2), що також встановлено у судових рішеннях по справі № 826/25560 (ухвала ВАС України від 14.09.2017 (К/800/21866/16), номер рішення в ЄДРСР 68903617).

На підставі постанови правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення за № 51 про запровадження з 03.03.2015 по 02.06.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03.08.2015 строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ »Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015 включно.

Постановою правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк». На виконання даної постанови Національного банку України від 02.10.2015 №664 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 »Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації цього Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування з делегуванням їй всіх повноважень ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначених ст.ст. 37, 38, 51, ч. 1 та 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Дата публікації про ліквідацію - Газета «Голос України» № 187 (6191) від 08.10.2015.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі за текстом - «Фонд») визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (надалі за текстом - «Закон № 4452-VI»).

Згідно частини 1 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 27 Закону № 4452 регулюється порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

При цьому, у відповідності до частини 6 цієї статті, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню фондом відповідно до частини четвертої статті 26 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону № 4452, протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Частиною 2 ст. 26 Закону № 4452, передбачено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно ч.4 вказаної статті Закону № 4452, Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку вкладники набувають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200 000,00 грн., за винятком вичерпного переліку підстав, передбачених ч.4 ст. 26 Закону № 4452.

У відповідності до п. 2-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року №14 Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду: перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (далі - Перелік) (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 8, 11 частини четвертої статті 26 Закону. Переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів: 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону - подаються за структурою інформаційного рядка файла «N»; 7, 8 і 11 частини четвертої статті 26 Закону - подаються за структурою інформаційного рядка файла «M». Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах суми граничного розміру відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації, така сума відшкодування включається до Переліку. Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація надається окремими файлами залежно від її типу.

Згідно п. 2 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (з урахуванням обмежень, визначених уповноваженою особою Фонду відповідно до частини другої статті 38 Закону), за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр). Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку.

Пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452 визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; а вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Як встановлено судом, відповідно до договору про відступлення права вимоги від 12.12.2014 ОСОБА_2 відступила на користь позивача право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів у розмірі 8050,00 доларів США.

Отже, ані позивачем, ані на користь позивача, не укладались договори банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку, та позивачем не вносилися кошти до банку. Крім того, позивач не є власником іменного депозитного сертифіката.

Тобто, позивач не є вкладником в розумінні Закону № 4452, оскільки зазначений договір про відступлення права вимоги не дає підстав для визнання позивача особою, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку.

Твердження позивача про те, що заміна кредитора по договору банківського вкладу була здійснена у відповідності до ст.ст. 512-517 ЦК України не може прийнята судом до уваги, оскільки дійсність договору про відступлення права вимоги від 12.12.2014 не є предметом спору у цій справі.

Посилання скаржника на те, що в силу приписів ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, є помилковим.

Наведена правова норма визначає обсяг прав, що переходять до нового кредитора у зобов'язанні у приватноправовому розумінні.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону № 4452-VI відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

У свою чергу, ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI відшкодування коштів за вкладом гарантовано лише вкладникам банку.

Інше тлумачення наведених законодавчих приписів призвело б того, що за одним вкладом гарантована сума відшкодування підлягала б виплаті як самому первісному кредитору-вкладнику, так і будь-якій кількості нових кредиторів.

Слід додати, що повідомлення про відступлення права вимоги сформовано та направлено лише 01.09.2015, хоча договір про відступлення, як стверджує позивач, укладений 12.12.2014, тобто майже через 9 місяців та під час розгляду справи позивачем не доведено розумних причин такого тривалого неповідомлення Банку. В контексті наведеного суд враховує, що оскільки саме станом на 04.09.2015 (дата отримання Банком повідомлення про відступлення), як вбачається з позову, у нього виникли відносно з банком щодо відступленої суми, тобто саме на цю дату виникали зміни у зобов'язаннях учасників, як вбачається з позову, то на цю дату діяли Правила банківського обслуговування, які передбачали обов'язкову згоду Банку на такі дії вкладника, якої у даному випадку не було отримано, а відтак таке повідомлення не створює для Банку та Уповноваженої особи Фонду будь-яких наслідків для цілей визначення позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Більш того, на дату зазначеного повідомлення діяла пряма заборона НБУ для Банку вчиняти будь-які дії, які б призводили до збільшення гарантованої суми відшкодування, а відтак у Банку, в Уповноваженої особи Фонду були відсутні підстави для зміни особи вкладника/кредитора на позивача, оскільки б це призводило до збільшення гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду. У даному випадку вищевказане повідомлення по суті вказує на надання переваг одному вкладнику (первинному кредитору) переваг над іншими вкладниками, що по суті полягає у зміни черговості задоволення вимог кредиторів за рахунок Банку через відступлення права вимоги за вкладом іншій особі, що призводило б по суті до задоволення вимог кредитора понад гарантовану суму за рахунок коштів Фонду.

Судом враховується також те, що навіть у випадку належного відступлення права вимоги, відносно позивача, в силу загальновідомих правил, діяли б правила обов'язкової ідентифікації клієнта/вкладником Банком, яку позивач, як вбачається з матеріалів позову, не проходив, що додатково вказує на відсутність у позивача статусу вкладника для цілей отримання відшкодування за рахунок Фонду.

Наведене у сукупності свідчить, що для цілей отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду, позивач за вказаних вище обставин не набув статусу вкладника, а відступлена позивачу сума вкладу іншої особи - статусу вкладу позивача, а відтак відсутні підстави для отримання позивачем суми гарантованого відшкодування за рахунок Фонду. У даному випадку судом не встановлено та позивачем не доведено порушення його прав з боку Уповноваженої особи Фонду чи самого Фонду, а відтак відсутні підстави для висновку про їх протиправні дії чи бездіяльність та, відповідно, відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статтями ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.А. Кармазін