Справа № 310/8239/17
Суддя: Черткова Н. І.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/8239/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді Черткової Н.І.,

при секретарі судового засідання - Димовій Л.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання відновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання відновити виплату пенсії, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком, перебуває на обліку у відповідача, оскільки є внутрішньо переміщеною особою. З 01 березня 2017 року виплату пенсії позивачу було припинено, в звязку з чим у вересні 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій прохав повідомити причини невиплати йому пенсії, на що отримав відповідь, відповідно якої виплата належної позивачу пенсії припинена у звязку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи. Вказане рішення було прийняте на підставі інформації щодо перетинання державного кордону України, отриманої від Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України. Позивач вважає, що такі дії не відповідають нормам Конституції України, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тому прохав визнати дії Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області по припиненню позивачу виплати пенсії протиправними та зобовязати виплатити йому пенсію з 01 березня 2017 року по 01 вересня 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що виплату пенсії позивачу було призупинено з 01 березня 2017 року за результатами проведення контрольних заходів щодо наявності підстав для виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам. На підставі інформації щодо перетинання державного кордону України, отриманої від Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України, рішенням УПСЗН від 23.02.2017 року № 167 було скасовано довідку про взяття на облік позивача, як внутрішньо переміщеної особи, що і стало підставою для припинення виплати пенсії позивачу. Крім зазначеного, позивачем було пропущено строк позовної давності звернення до суду.

Представник третьої особи Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_3 є пенсіонером за віком, що також підтверджується копією пенсійного посвідчення № 38896.

Судом встановлено, що на підставі довідки від 02 грудня 2014 року № НОМЕР_1 ОСОБА_3 було взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м. Бердянська Запорізької області.

Позивач перебуває на обліку в Бердянському ОУПФУ в Запорізькій області.

Встановлено, що виплата пенсії позивачу була припинена за інформацією щодо перетинання державного кордону України, отриманої від Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України та на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 167 від 23 лютого 2017 року.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій управління ПФУ щодо припинення виплати пенсії позивачу з березня 2017 року на підставі непідтвердження його місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VІІ (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058-VI), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі ст. 5 Закону № 1058-VI цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Ст. 47 Закону № 1058-VI передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону № 1058-VI.

Згідно з ч. 1 вказаної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що Бердянським обєднаним управлінням ПФУ в Запорізькій області не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що виплату пенсій позивачу припинено на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб, що не передбачено ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Однак, припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину України.

Отже, діями відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу порушені його права на отримання пенсії, оскільки відповідач всупереч вимог ст. 49 Закону № 1058-V не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд застосовує положення Конституції України, за якими в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.ст. 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч. 2 ст. 46 Основного Закону України) і забезпечується ч 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Ст. 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у звязку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях Бердянського обєднаного управління ПФУ в Запорізькій області містяться ознаки протипавності відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Позовні вимоги про зобовязання відповідача виплатити позивачу заборгованість по пенсії з 01 березня 2017 року до 01 вересня 2017 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Щодо твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд зазначає, що ОСОБА_4 просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати щомісячних платежів, а про його порушене право позивач дізнався з відповіді УПФУ від 28.09.2017 року, до суду він звернувся 22 листопада 2017 року, тому строк звернення до суду ним не пропущений.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 5 - 8, 77, 242, 243-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання відновити виплату пенсії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 березня 2017 року по 01 вересня 2017 року.

Зобовязати Бердянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 березня 2017 року по 01 вересня 2017 року.

Стягнути з Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 витрати на сплату судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок гривень), 00 копійок.

Зобов'язати Бердянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюєтьсяз дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2018 року.

Cуддя