Справа № 757/16358/17-а
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ганечко О.М.,

суддів: Коротких А.Ю., Літвіної Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необ'єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 315 ч. 1 п. 2, ст. 317 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині або зміни рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є пенсіонером, якому з 01.02.2001 року Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві призначено пенсію на пільгових умовах, як шахтарю, згідно зі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ. Після призначення пільгової пенсії позивач продовжував працювати. Після досягнення 60 років, у січні 2017 р., позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058), з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати, що передує року звернення.

Листом від 30.01.2017р. № 5367/03 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки позивач працював на підземних роботах та скористався правом призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як шахтар із зниженням пенсійного віку, у зв'язку з чим йому призначено пенсію з 01.02.2001 р. Тому підстав для переведення на пенсію за віком немає.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що переведення з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а призначена позивачу пенсія відноситься до різновиду пенсії за віком, однак із зменшенням загального віку необхідного для її призначення відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином, позивач фактично звернувся до відповідача за перепризначенням пенсії за віком, яка вже була йому призначена, отже підстави для такого призначення пенсії - відсутні.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 22 Конституції України, передбачено, що при прийнятті інших або нових законів, або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У частині першій статті 9 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( Далі - Закон № 1058-ІV), передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 Закон № 1058-ІV, особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Як встановлено колегією суддів, позивач отримував пенсію, як шахтар, призначену згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Набувши право на пенсію за віком, позивач, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», звернувся з заявою до відповідача про призначення йому пенсії за іншим Законом, а саме за Законом № 1058-ІV.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Пільгова пенсія зі зниженням пенсійного віку - це спеціальна пенсія для конкретно визначеного кола осіб, а загально визначена пенсія для усіх категорій осіб - пенсія за віком.

Враховуючи той факт, що позивач жодним із видів загально передбаченої пенсії не користувався раніше, то право на пенсію за віком виникло у позивача вперше.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону № 1058-ІV, розмір пенсії за віком визначається за формулою П=Зп * Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена, відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений, відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-ІV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для, обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV, встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший, за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV, регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом на інший.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак, як встановлено колегією суддів, у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, Позивачу було призначено пенсію, відповідно до Закону України №1788- XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії згідно Закону № 1058-ІV він звернувся вперше.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-ІV, при призначенні пенсії за віком, застосовується показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Така позиція щодо застосування частини третьої ст. 45 Закону № 1058-ІV, була висловлена Верховним Судом України у справі № 21-612а14.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що Центральним об'єднаним управлінням пенсійного фонду України у м. Києві неправомірно було відмовлено ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на загальних підставах, відповідно до ст. 26, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», оскільки при призначенні пенсії за віком ОСОБА_2, відсутнє переведення з одного виду пенсії на інший, а має місце призначення іншої пенсії по іншому закону.

Тобто, доводи апеляційної скарги, спростовують висновки суду першої інстанції та є підставою для її скасування, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2017 року скасувати, позов ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком, на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV ОСОБА_2.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три роки, що передують року звернення, тобто 2014-2016 роки, починаючи з 01.01.2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: О.М.Ганечко

Судді: А.Ю.Коротких

Н.М. Літвіної