Справа № 826/3474/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року № 826/3474/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Київський іподром» до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва, за участю третьої особи - приватного акціонерного товариства «страхова компанія «Укренергополіс», про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося Комунальне підприємство «Київський іподром» (далі - позивач) до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва (далі - відповідач), за участю третьої особи - приватного акціонерного товариства «страхова компанія «Укренергополіс» (далі - третя особа), про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що останній не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Господарського суду міста Києва №5011-37/2149-2012 від 30.07.2012 року, позивачу не було відомо про наявність зазначеного виконавчого провадження та про строки його виконання, а отже боржник був позбавлений можливості добровільно виконати вимогу у встановлений строк.

Позивача в судове засідання не з'явився, розгляд справи просив проводити у його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, також просив розглядати справу у його відсутність.

З урахуванням вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній станом на дату постановлення ухвали), судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема витягу з інформації про виконавче провадження, 21.08.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції Микитчик Іриною Володимирівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №33944998 з примусового виконання наказу №5011-37/2149-2012 від 30.07.2012 року, виданого Господарським судом міста Києва щодо стягнення з КП «Київський іподром» на користь ПАТ СК «УкрЕнергоПоліс» грошових коштів в сумі 645 337,91 грн.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.08.2012 року боржника зобов'язано самостійно виконати в строк до семи днів з моменту винесення вищевказаною постанови.

Також, пунктом 3 вказаної постанови попереджено, що у разі не надання боржником документального підтвердження виконання рішення, його буде виконано у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Копію постанови разом із супровідним листом направлено сторонам виконавчого провадження.

16.05.2014 року було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2014 року у справі №910/2067/14 порушено провадження у справі про банкрутство КП «Київський іподром».

14.02.2017 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазаревою А.І. було поновлено виконавче провадження з примусового виконання наказу №5011-37/2149-2012 від 30.07.2017 року.

У подальшому, за невиконання судового рішення державним виконавцем ДВС України на підставі статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову від 14.02.2017 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 400,00 грн.

Також, оскільки рішення суду боржником не виконано державним виконавцем на підставі статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову ВП №33944998 від 14.02.2017 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 64533,79 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Порядок примусового виконання рішень судів на момент виникнення спірних правовідносин було врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі за текстом - Закон № 606-XIV, який згідно із Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII втратив чинність 05.10.2016 року, окрім ст. 4 такого Закону, що втратила чинність з 05.01.2017 року).

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 7, ч. 1 і 2 ст. 8 Закону № 606-XIV (у редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження) «виконавче провадження» як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Учасниками виконавчого провадження є, зокрема: державний виконавець, сторони та представники сторін.

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

За нормою ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 і 5 ст. 25 цього Закону державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (ч. 1 ст. 31 Закону № 606-XIV).

Поряд з цим, нормами ч. 1 ст. 35 Закону № 606-XIV передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, державним виконавцем дотримані норми Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження.

Частинами першою та другою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, у випадку невиконання боржником рішення майнового характеру, у встановлений державним виконавцем строк, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Таким чином, виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду України від 28.01.2015 року, №6-785цс15 від 06.07.2015 року.

Згідно з пункту 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Наведене в сукупності свідчить, що вирішальним в даному випадку є встановлення факту добровільного виконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

При цьому, позивачем не надано доказів оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження або добровільного виконання рішення.

Слід зазначити, що відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» з відповідними змінами, роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Разом з тим, визначене Законом коло підстав для стягнення з боржника виконавчого збору не обмежується і не пов'язується виключно з розпочатою процедурою примусового виконання виконавчого документа, тобто здійсненням державним виконавцем заходів примусового характеру. Законом чітко встановлено, що підставою для стягнення виконавчого збору є невиконання боржником виконавчого документа у строк, установлений для самостійного його виконання.

Таким чином, оскільки виконавчий документ боржником у строк, наданий для добровільного виконання не виконано, відомості щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження чи окремих пунктів відсутні, суд приходить до висновку, що державним виконавцем правомірно на підставі положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» прийнята постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.02.2017 року ВП №3944998.

З огляду на встановлені обставини та аналіз викладених положень законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач та його посадові особи при прийняття спірної постанови діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Київський іподром» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов