Справа № 808/1407/17
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2017 рокусправа № 808/1407/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Богданенка І.Ю.,

судді: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - Москаленко Д.Ф. (довіреність від 30 травня 2017 року),

відповідача: - Міщенко О.В. (довіреність від 19 жовтня 2017 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року

у справі №808/1407/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Металскарб"

до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "Металскарб" звернулося в Запорізький окружний адміністративний суд з позовом до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №400 від 20 грудня 2016 року, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 3366593,75 гривень, у тому числі 2693275 гривень за податковим зобов'язанням та 673318,75 гривень за штрафною (фінансовою) санкцією.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Запорізька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засідання представник Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області наполягає на доводах та вимогах апеляційної скарги.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Металскарб" у судовому засідання заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у листопаді 2016 року відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Металскарб" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при формуванні податкового кредиту від товариств з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання", "Феррокс", "Антарес Торг Плюс", "Морс Пром", "Аграрна ініціатива", "Лайтторгопт" і приватного підприємства "Фанди Бей" та нарахування податкових зобов'язань по відносинам з Atlantic Contracts L.P. (Шотландія), приватним акціонерним товариством "Ферротрейдінг", державним підприємством "Завод "Електроважмаш", товариствами з обмеженою відповідальністю "Мета-люкс" і "Завод Діалог-плюс", публічним акціонерним товариством "Запорізький механічний завод" за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2016 року, за результатами якої складено акт №119/08-29-14-00/36648378 від 21 листопада 2016 року (т.1 а.с.48-172).

Згідно з висновками акту перевірки, зокрема, позивачем порушено вимоги пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, підпункту 192.1.1 "б" пункту 192.1 статті 192, підпункту "а" пункту 198.1, підпункту 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 5 розділу III, підпунктів 1 та 2 пункту 3, підпунктів 1 та 3 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28 січня 2016 року №21, у результаті чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, яке сплачується до Державного бюджету на загальну суму 2693275 гривень, у тому числі по періодах: травень 2016 року в сумі 2143815 гривень; червень 2016 року в сумі 549460 гривень - за рахунок заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 5880 гривень внаслідок заниження бази оподаткування операцій з поставки товарів (послуг) по приватному акціонерному товариству "Ферротрейдінг" та за рахунок завищення податкового кредиту з податку на додану вартість (без урахування значень ряд.16 декларацій) на загальну суму 2687395 гривень внаслідок неправомірного віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по операціях з товариствами з обмеженою відповідальністю "Антарес Торг Плюс", "Морс Пром", "Аграрна ініціатива", "Лайтторгопт" та приватним підприємством "Фанди Бей".

За виявленими порушеннями та на підставі акту перевірки, відповідачем, зокрема, прийнято податкове повідомлення-рішення №400 від 20 грудня 2016 року, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 3366593,75 гривень, у тому числі 2693275 гривень за податковим зобов'язанням та 673318,75 гривень за штрафною (фінансовою) санкцією (т.1 а.с.36-37).

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін (т. 1 а.с. 12-35).

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що відповідачем не надано доказів: визнання судом недійсними правочинів (договорів) між позивачем та його контрагентами; притягнення службових осіб позивача та/або контрагентів до кримінальної відповідальності; відсутності змін в активах позивача за господарськими операціями з контрагентами; того, що контрагентів позивача знято з реєстрації як юридичних осіб або у них анульовані свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість - на день виписки податкових накладних; внесення відомостей щодо сумнівних операцій відповідно до Положення про банк даних про сумнівні фінансові операції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з документального підтвердження обґрунтованості формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з товариствами з обмеженою відповідальністю "Антарес Торг Плюс", "Морс Пром", "Аграрна ініціатива", "Лайтторгопт" та приватним підприємством "Фанди Бей" і недоведеності відповідачем порушення позивачем податкового законодавства України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У відповідності до змісту пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов'язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг. Постачальник має право зменшити суму податкових зобов'язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та зобов'язання з податку на додану вартість є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Апеляційна скарга містить аналогічні обставини щодо позиції контролюючого органу відносно господарських операцій позивача з контрагентами, що викладені в акті перевірки та запереченнях на адміністративний позов, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки фактичних обставин справи.

Суд апеляційної інстанції враховує, що до суду першої інстанції та під час апеляційного провадження у справі, відповідачем не вказано на обставини притягнення службових осіб позивача чи його контрагентів до кримінальної відповідальності, вироків не надано.

Оскільки наявність кримінальних проваджень, на які є посилання в акті перевірки не є беззаперечним та єдиним аргументом для визнання господарських операцій фіктивними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про необхідність додаткової перевірки наявності чи відсутності дефектності (з правової точки зору) наданих позивачем документів у підтвердження чи то спростування відповідних фактів.

У період, за який піддано перевірці контролюючим органом, позивач, зокрема займався оптовою торгівлею відходами та брухтом (код діяльності 46.77) та мав на це відповідні діючі ліцензії (т. 1 а.с. 50).

Відповідно до матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю "Металскарб" (покупцем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Морс Пром" (постачальником) укладений договір купівлі-продажу товарів №М-0605/16 від 06 травня 2016 року - чушки свинцево-сурм'янистої, алюмінієвої січки (т.2 а.с.94).

На підтвердження виконання операцій позивачем подані копії видаткових накладних; сертифікатів, рахунків-фактур; товарно-транспортних накладних; докази здійснення перевезення товарів на замовлення позивача - договір, заявки, акти виконаних робіт (т.2 а.с.95-116; т.3 а.с.61-77).

Як зазначає позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Металскарб" (покупець) мало договірні відносини щодо купівлі-продажу товарів (чушки свинцево-сурм'янистої, алюмінієвої січки) з товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрна ініціатива" (продавцем) без оформлення письмового договору, тобто в усній формі.

На підтвердження товарності операцій позивачем подані копії видаткових накладних; сертифікатів, рахунків-фактур; товарно-транспортних накладних; докази здійснення перевезення товарів на замовлення позивача - договір, заявки, акти виконаних робіт (т.2 а.с.117-137; т.3 а.с.3-15).

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Металскарб" (покупцем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Антарес Торг Плюс" (продавцем) укладений договір поставки №АН/165 від 06 травня 2016 року продукції виробничо-технічного призначення - чушки (т.2 а.с.138-139).

На підтвердження виконання операцій позивачем подані копії видаткових накладних; сертифікатів, специфікації, рахунків-фактур; товарно-транспортних накладних; документів про оренду позивачем вантажного транспорту у товариства з обмеженою відповідальністю "Феррокс" (т.2 а.с.140-145; т.3 а.с.17-30).

За доводами позивача, товариство з обмеженою відповідальністю "Металскарб" (покупець) мало договірні відносини щодо купівлі-продажу товару (латуні ливарної в чушках) з товариством з обмеженою відповідальністю "Лайтторгопт" без оформлення письмового договору, тобто в усній формі.

На підтвердження товарності операцій позивачем подані копії видаткової накладної; рахунку-фактури; товарно-транспортної накладної; документів про оренду позивачем вантажного транспорту у товариства з обмеженою відповідальністю "Феррокс" (т.2 а.с.146-148; т.3 а.с.31-45).

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю "Металскарб" (покупцем) та приватним підприємством "Фанди Бей" (продавець) укладений договір купівлі-продажу №53/М від 26 квітня 2016 року продукції виробничо-технічного призначення - латуні ливарної в чушках (т.2 а.с.149-150).

На підтвердження товарності операцій позивачем подані копії видаткових накладних; товарно-транспортної накладної; специфікації, сертифікатів, документів про суборенду позивачем транспорту у товариства з обмеженою відповідальністю "Феррокс" для транспортування товару (т.2, а.с.151-169; т.3 а.с.46-60).

Крім того, судом першої інстанції досліджені документи, що свідчать використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності:

- договір на переробку давальницької сировини №1504/2016-1 від 15 року 2016 року з товариством з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" (виконавцем) за змістом якого, виконавець зобов'язується переробити давальницьку сировину у готову продукцію (т.1 а.с.173-310);

- договори з товариством з обмеженою відповідальністю " Феррокс" від: 02 січня 2016 року №0201 про зберігання товару; 01 березня 2016 року №0103/1 оренди обладнання; 01 січня 2016 року №10-2-А суборенди причепу; 01 жовтня 2015 №0110 оренди обладнання; 01 січня 2016 року №08-1-А суборенди автомобіля; 01 лютого 2016 року №0102 переробки давальницької сировини; 20 листопада 2015 року №2011 послуг зі спектрального аналізу продукції, 01 вересня 2015 №185 щодо переробки давальницької сировини, з додатковими угодами та первинними документами до них (т.2 а.с.1-93; т.3 а.с.105-209);

- договір поставки алюмінієвої січки 16 №0301 від 01 березня 2016 року з публічним акціонерним товариством "Запорізький механічний завод" (покупцем), з двосторонніми специфікаціями до договору та/або накладними постачальника (т.3 а.с.79-104, 210-226);

- договір поставки чушки №170901 від 17 вересня 2015 року з приватним акціонерним товариством "Азовкабель" (покупцем) (т.3 а.с.227-272).

Також судом першої інстанції досліджені документи щодо організації роботи позивача (т.4 а.с.12-16); договір уступки права вимоги №718 від 18 липня 2016 року (т.4 а.с.17-19); договір уступки права вимоги №ВПВ/517 від 17 травня 2016 року (т.4 а.с.28-29); договір уступки права вимоги №ВПВ/717 від 17 травня 2016 року (т.4 а.с.40-41); картки рахунків 6852, 631 (т.4 а.с.20, 23-27, 32-34, 44); платіжні доручення №98 від 25 липня 2016 року, №99 від 25 липня 2016 року, №23 від 17 травня 2016 року, №26 від 23 травня 2016 року, №1544 від 18 травня 2016 року, №1575 від 23 травня 2016 року, №32 від 31 травня 2016 року (т.4 а.с.21-22, 35-36, 38-39, 45); повідомлення щодо уступки права вимоги від 17 травня 2016 року (т.4 а.с.30-31, 42-43); лист щодо перерахування коштів від 23 травня 2016 року №2305/01 та від 31 травня 2016 року №3105/02 (т.4 а.с.37, 46).

На підставі встановлених обставин та відповідних доказів, оцінка яким була надана з дотриманням норм процесуального законодавства, суд першої інстанції дійшов юридично правильного висновку про те, що господарські операції між позивачем та контрагентами документально підтверджені та фактично здійснені.

Враховуючи наявність господарської мети при укладанні договорів, надання первинних документів, які свідчать про виконання правочинів та використання їх результатів у господарській діяльності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо дотримання позивачем податкової дисципліни.

Отже, доводи відповідача стосовно непроведення господарських операцій є такими, що суперечать письмовим доказам наявним в матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Ухвала в повному обсязі складена 18 січня 2018 року.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим