Справа № 804/7339/17
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2018 року Справа № 804/7339/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРКРЕДИТБАНК" ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІН - Контракт", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, -
06.11.2017 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» (ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК») ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІН - Контракт" (ТОВ «ФІН - Контракт»), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просить: визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» ОСОБА_2 щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів із вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору № 09-0012/В від 18.02.2014 року, що укладені між ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» та ТОВ «ФІН - Контракт», а саме щодо правочинів (договорів):
- Договору про внесення змін та доповнень № 3 до Кредитного договору № 09- 0012/В від 01.10.2014 року;
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що зобов'язання ТОВ «ФІН - Контракт» перед ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» щодо повернення суми кредиту за кредитним договором № 09-0012/В від 18.02.2014 року в строк, визначений таким договором, не було виконано, а тому позивач та треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 повністю погасили заборгованість шляхом звернення стягнення на їх грошові кошти за договором поруки. В подальшому кредитний договір № 09-0012/В від 18.02.2014 року було припинено за згодою сторін.
Однак, на поштову адресу позивача надійшов лист від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" ОСОБА_2 про нікчемність правочинів зазначених вище. Позивач вважає, що дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТИ «АКТАБАНК» ОСОБА_2 щодо визнання нікчемними правочинів, викладених в листі, є противоправними, чим порушено права та законні інтереси позивача.
Від представника позивача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 16.01.2015 №27 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІНТЕРКРЕДИТБАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.01.2015 року № 8 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.01.2017 №17 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до 16.01.2018 року.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 31.05.2017 №2220 «Про заміну уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК», яким з 07.06.2017 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» ОСОБА_2.
У відповідності до підпункту 8 частини 1 статті 48 Закону та згідно частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідачем була проведена перевірка договорів при кредитуванні ТОВ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» за кредитним договором № 09-0012/В від 18.02.2014 року. за результатами якої було складено повідомлення від 26.09.2017р. за вих.№20/128 про нікчемність наступних правочинів а саме:
- Договору про внесення змін та доповнень № 3 до Кредитного договору № 09- 0012/В від 01.10.2014 року;
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до п. 1 розділу III Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого Рішенням № 826 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016р., правочини (договори) є нікчемними у разі наявності підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та/або іншими законами, що підтверджується відповідними доказами.
Відповідач, обґрунтовуючи свої вимоги, викладені в повідомленні від 26.09.2017р. за вих.№20/128 про нікчемність правочинів, зазначає, що договори (про внесення змін та доповнень до кредитного договору та банківські операції) призвели до віднесення ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» до категорії неплатоспроможних та є нікчемними з підстав, визначених пунктами 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Однак зазначені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що між ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» та ТОВ «ФІН - Контракт» було укладено кредитний договір № 09-0012/В від 18.02.2014 року.
Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Згідно частини 1 статті 572 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
На забезпечення виконання ТОВ «ФІН - Контракт» зобов'язань за Кредитним договором № 09-0012/В від 18.02.2014 року між ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір поруки.
Вказаний правочин було спрямовано на надання банку додаткових гарантій виконання зобов'язань за Кредитним договором № 09-0012/В від 18.02.2014
Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
З урахуванням того, що в строки, визначені кредитним договором № 09-0012/В від 18.02.2014 року, ТОВ «ФІН - Контракт» не було виконано зобов'язань щодо повернення суми кредиту, то ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» повністю погасив заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на грошові кошти ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.
Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не забороняє відступлення права вимоги за зобов'язаннями банку, третій особі яка виконала зобов'язання боржника, а згідно з положеннями статей 512 Цивільного кодексу України передбачено заміну кредитора у зобов'язанні та перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов'язанні у разі виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).
Відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 30.11.2017 року не надано заперечень стосовно обставин того, що позивачем та третіми особами було здійснено погашення заборгованості за договором поруки.
Таким чином, укладення та фактичне виконання сторонами правочинів, призвело до погашення зобов'язання ТОВ «ФІН - Контракт» перед ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» за рахунок майнових прав позивача та зазначених третіх осіб, а визнання їх відповідачем нікчемними призвело до повторного виникнення обов'язку у ТОВ «ФІН Контракт» сплатити заборгованість перед ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК».
Вирішуючи питання, щодо нікчемності договорів, суд зазначає наступне.
Визначаючи підстави для визнання правочину нікчемним, відповідач у повідомленнях послався на положення пунктів 1,2, 7 частини третьої ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до яких:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Суд вважає, що відповідачем не доведено наявності підстав для визнання укладених правочинів нікчемними з огляду на наступне.
Щодо пункту 1 частини третьої ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» здійснив списання грошових коштів з рахунку позивача та зазначених третіх осіб, що передбачено договором поруки в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ФІН - Контракт» за кредитним договором. Тобто позивач та зазначені треті особи вчинили відповідні майнові дії на користь ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК».
Відповідач не зазначив посилань на будь-які докази, що підтверджують факт безоплатного відчуження майна з боку ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» або відмови останнього від майнових вимог, тому його твердження щодо нікчемності правочинів є лише припущенням.
З урахуванням викладеного, угоди, вказані в повідомленні від 26.09.2017 року, не містять ознак нікчемності правочинів, визначених пунктом 1 частини третьої ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на відсутність обов'язкових ознак, що вказують на їх нікчемність.
Щодо пункту 2 частини третьої ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд зазначає наступне.
Наслідком укладення договору поруки стало те, що ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» отримав повне погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Тобто, внаслідок даних правочинів кошти та/або майно не вибували із володіння ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК», а навпаки, внаслідок даних правочинів ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» в повному обсязі задовольнив свої вимоги.
Уклавши зазначені вище договори, банк не приймав на себе жодних зобов'язань, а навпаки, набув можливість задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення, а отже такі договори не могли призвести до неплатоспроможності банку або неможливості виконання його грошових зобов'язань перед кредиторами. Внаслідок укладення договору поруки, банківських операцій відбулось одночасне погашення заборгованості позивача перед ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» за виданим кредитом, а також зменшення зобов'язань банку перед позивачем та зазначеними третіми особами.
Звернення стягнення ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» на майнові права позивача та зазначених третіх осіб призвело до збільшення розміру грошових активів ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» за рахунок зменшення обсягу зобов'язань Банку. Таким чином, укладення вищевказаних договорів мало наслідком виключно покращення нормативів капіталу банку ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК». Отже, зазначені договори не містять ознак нікчемності правочинів, визначених пунктом 2 частини третьої ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з огляду на відсутність обов'язкових ознак, що вказують на їх нікчемність.
Відносно пункту 7 частини третьої ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд зазначає, що внаслідок укладення договору про внесення змін до кредитного договору, банківських операцій, зазначених в повідомленні від 26.09.2017 року, ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» не зазнав несприятливих наслідків, таких як погіршення фінансового стану банку або зниження його платоспроможності, не було надано переваги третім особам.
Суд зазначає, що факт укладання таких договорів не може свідчити про укладання банком правочину, умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
Відповідачем не доведено суду, в чому саме полягає отримана позивачем або зазначеними третіми особами перевага перед іншими кредиторами банку. Отже, в даному випадку списання грошових коштів позивача та зазначених третіх осіб не є перевагами чи пільгами в контексті приписів пункту 7 частини третьої ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Також відповідачем не наведено, а судом не встановлено доказів, які б свідчили, що спірні правочини є такими, що порушують публічний порядок, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини nf громадянина, знищення, пошкодження майна держави.
Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відповідачем правочинів, зазначених у повідомленні від 26.09.2017 року, нікчемними.
Крім того, відповідно до п. 5 розділу II «Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016р. № 826, перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.
Отже згідно діючого Порядку, відповідачем не дотримано строк проведення перевірки правочинів ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» на предмет нікчемності, оскільки вона мала бути проведена та закінчена в річний (максимальний) термін від дня початку процедури ліквідації, а саме до 17.01.2016р.
Приймаючи до уваги те, що судом встановлено протиправність віднесення відповідачем зазначених вище правочинів до нікчемних, то в останнього обов'язок, визначений частиною четвертою ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не виникає, у тому числі щодо повідомлення сторін про нікчемність цих договорів.
Із системного аналізу викладених положень та обставин справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРКРЕДИТБАНК" ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІН - Контракт", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову немайнового характеру у розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.879539893.1 від 25.10.2017 року.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на зазначене, враховуючи те, що позов сторони, яка не є субєктом владних повноважень, задоволено, то суд приходить до висновку, що всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, посадова особа якого виступала відповідачем у справі.
Керуючись ст. 2, ст. 7, ст.ст. 72 - 77, ст. 139, ст. ст. 241 - 246, ст. 250, ст. 255, ст. 287, ст.ст. 292 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРКРЕДИТБАНК" ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІН - Контракт", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними дій задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних особі на ліквідацію ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» ОСОБА_2 щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів із вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору № 09-0012/В від 18.02.2014 року, що укладені між Публічним акціонерним товариством «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІН - Контракт», а саме щодо правочинів (договорів):
- Договору про внесення змін та доповнень № 3 до Кредитного договору № 09- 0012/В від 01.10.2014 року;
Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя ОСОБА_6