Справа № 208/6290/17
Суддя: Похваліта С. М.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/6290/17
№ провадження 2-а/208/105/18
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., При секретарі Шешуревої Я.І.,

За участю:

- позивача ОСОБА_1,

- відповідача поліцейського СРПП Камянського ВП старшого сержанта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Камянського ВП старшого сержанта ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, визнання дії незаконними та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до поліцейського СРПП Камянського ВП старшого сержанта ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та визнання дії незаконними та стягнення моральної шкоди.

У свої позовній заяві позивач посилається на те, що 03.11.2017 р. о 13 год. 50 хв. керуючи автомобілем Пежо Біпер Тіпі АЕ 1412 НС, він виїхав з авто ринку, який розташовано по вул. Республіканській м.Камянське та зробив вимушену зупинку біля адміністративної будівлі Міськводоканалу у напрямку вул. Широка м. Камянське. До перехрестя залишалось 25 м., до виїзду з «Міськводоканалу» теж 25 м. Отже правило дорожнього руху про зупинку він не порушував. До нього з вул. Широкої на вул. Республіканську м. Камянське підїхало авто поліцейських, підійшли до нього та попросили документи, не пояснюючи нічого сказали, що він порушив правило зупинки, але знак знаходився на відстані 100 м. від нього, а також знак був розвернути в іншу сторону бачити він його не міг.

Тому просить суд визнати постанову про адміністративне правопорушення БР № 552951 від 03.11.2017 р. незаконною; скасувати постанову БР № 552951 від 03.11.2017 р.; визнати дії ст. сержанта поліції ОСОБА_2 незаконними; зобовязати ст. сержанта поліції ОСОБА_2 відшкодувати йому моральні збитки в розмірі 2000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на обставини зазначені в позові.

Відповідач поліцейський СРПП Камянського ВП старший сержант ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, а також пояснення позивача, що він не порушував правила дорожнього руху, є лише спробую уникнути встановленої законом відповідальності.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 03.11.2017 року не порушував правила дорожнього руху.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, свідка, вивчивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, власником автомобіля PEGEOT BIPPER, реєстраційний номер АЕ 1412НС є ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно до матеріалів справи ОСОБА_1 03.11.2017 р. о 13 год. 50 хв. керуючи автомобілем Пежо Біпер Тіпі АЕ 1412 НС, здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку «Зупинку заборонено», дана обставина підтверджується постановою БР № 552951 від 03.11.2017 р. (а.с.4).

Постановою серії БР № 552951 від 03.11.2017 року на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 гривень.

Статею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції - ч.2 ст. 258 КУпАП.

Так, ст. 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Ст. 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування наведених в позові аргументів щодо відсутності самого факту адміністративного правопорушення, сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, без обґрунтування її доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Крім того, не містить надана суду Постанова і посилання на дослідження відповідачем обтяжуючих чи пом`якшуючих відповідальність особи обставин, які повинні бути враховані органом, уповноваженим розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» розяснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Згідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів спростування позовних вимог позивача, та посилання відповідача, що позивач має на меті уникнути встановленої законом відповідальності, є тільки припущення з боку відповідача, а тому позовні вимоги про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, законними, тому суд дійшов до висновку про їх задоволення. Крім того, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень до судового засідання не надано переконливих доказів правомірності свого рішення в частині призначеного адміністративного стягнення, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню та закриттю.

Також вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральні збитки не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За правилами ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов'язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, в даному випадку позивачем під час судового розгляду даної справи заподіяння моральної шкоди з боку відповідача належним чином не доведено.

Наведені позивачем в позовній заяві обставини не свідчать про наявність причинного зв'язку між порушенням звичайних життєвих зв'язків, погіршенням стану позивача і бездіяльністю відповідача, вини останнього в її заподіянні.

Доводи позивача, що відповідач завдав йому моральної шкоди своїми діями, а саме він повинен був їздити шукати поліцейський відділ, телефонувати на гарячу лінію, таким чином поліцейський ОСОБА_2 порушив його честь та гідність, але позивач в судове засідання належних доказів не надав. Також позивачем не визначено та не обґрунтовано, з чого позивач виходив, оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди - 2000,00 грн.

Тобто, позивачем не доведено спричиненої відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями їх оцінки, а тому вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 244-246,260,286 КАС України суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Камянського ВП старшого сержанта ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та визнання дії незаконними та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БР № 552951 від 03.11.2017 р.. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Позивач ОСОБА_1 (адреса: м. Камянське, Дніпропетровської області, пр. Т.Шевченка, 44-38), відповідач поліцейський СРПП Камянського ВП старший сержант ОСОБА_2 (адреса: м. Камянське, Дніпропетровської області, пр. Аношкіна, 7/42).

Апеляційна скарга на судове рішення у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути подана до Апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Похваліта С. М.