Справа № 531/1314/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Лизенко І.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 р. Справа № 531/1314/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача: Лях О.П.,
суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Карлівського районного суду Полтавської області від 13.12.2017р., м.Карлівка Полтавської області, повний текст складено 19.12.2017 року, по справі № 531/1314/17 за позовом ОСОБА_1 до Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, зобов`язання призначити пенсію,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Карлівського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі відповідач, Карлівське ОУПФУ) про визнання неправомірними дій щодо відмови в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, зобов`язання призначити пенсію. (а.с.1-3)

Постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 13.12.2017р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено (а.с.36-40):

- визнано неправомірними дії Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку та скасовано рішення Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 20 липня 2017 року про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язано Карлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 17 липня 2017 року;

- судовий збір віднесено за рахунок держави.

Вважаючи вказану постанову незаконною та необґрунтованою, а також такою, що винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (а.с.41-43).

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.06.1993 року, виданого Полтавською обласною державною адміністрацією (а. с. 6) є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС у 1986 році (категорія 2) (а.с.6).

Позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 20.07.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки надані позивачем разом із відповідною заявою документи містять розходження в періоді ліквідації аварії на ЧАЕС та населеному пункті де проводилися роботи. Так, в довідці РВ УМВС вказано м.Прип`ять з 26.04.1986 по 30.04.1986, а у витязі з архівного документу Чорнобильська АЕС з 27.04.1986 по 30.04.1986 (а.с.8-9).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи є докази, які підтверджують той факт, що позивач у 1986 році брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році протягом періоду, що є не меншим, ніж встановлено ст.55 Закону № 796-ХІІ та є достатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 45 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.65 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджений Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Порядок).

Вказаним Порядком визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.

В свою чергу, частиною 1 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 12 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно зі ст. 15 Закону України Про пенсійне забезпечення умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

В той же час, як передбачено абзацами 1 та 4 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році 5 років.

Відповідно до п.2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 05.11.2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Статтею 49 Закону № 796 пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Як вбачається з наявних у справі документів, зокрема, витяг з архівного документа Наказ від 14.06.1986 №66 л/с, ОСОБА_1 було виплачено грошове утримання за період перебування та виконання спецзаходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 27 по 30 квітня 1986 року (а.с. 7). Також, записи у трудовій книжці свідчать, що в цей перод ОСОБА_1 проходив службу в органах МВС (а.с.11-15).

Статтею 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено, що зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році. Межі цих зон установлюються та переглядаються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з Національною академією наук, центральними органами виконавчої влади, сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, безпеки використання ядерної енергії, управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення, на основі експертних висновків.

Як вбачається із матеріалів спраив, і це не заперечується відповідачем, позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на території, яка відповідно до Додатку №1 до постанови КМ УРСР від 23.07.1991 року №106 Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено до зони відчуження.

Згідно зі ст.15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та встановлює його право на користування пільгами, визначеними Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку осіб, які мають право на набуття статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілого від Чорнобильської катастрофи та встановлення йому відповідної категорії.

Відповідно до підпункту г пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого постановою правління - Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком з урахуванням положень ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи додаються, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 р. №122, яка видається на підставі первинних документів лише тими підприємствами, установами, організаціями, в складі яких працівник безпосередньо виконував роботи по ліквідації наслідків аварії.

Надання інших документів при зверненні за призначенням пенсії з вище зазначених підстав законодавством не передбачено.

Також, колегія суддів зазначає, що учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи, згідно зі ст. 65 Закону, за поданням районних державних адміністрацій Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС України, Радою Міністрів АРК, державними адміністраціями областей, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями видаються посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Зазначені посвідчення є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем надано як до УПФУ, так і до суду копію посвідчення ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, витяг з архівного документа Наказ від 14.06.1986 №66 л/с, та копію трудової книжки, якими повністю підтверджено участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році протягом періоду, що є не меншим, ніж встановлено ст.55 Закону № 796-ХІІ та є достатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а надані ним документи є належним доказом на підтвердження передбачених законом відомостей, поданими ним документами підтверджено період роботи та населений пункт, де ним проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в зв`язку з чим, позивачу безпідставно відмовлено прийнятим рішенням відповідача від 20.07.2017 року у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ч.1 ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.ч.1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області - залишити без задоволення.
Постанову Карлівського районного суду Полтавської області від 13.12.2017р. по справі № 531/1314/17 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.І. Старосуд М.М. Яковенко