Справа № 524/4044/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Нестеренко С.Г.
(повний текс виготовлений 28.11.2017 р.)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 524/4044/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 28 листопада 2017 року по справі № 524/4044/17 за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України у Полтавській області та заступника начальника Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС України у Полтавській області ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 27.11.2015 року серія АА №192182 за ч.5 ст.165-1 КУпАП.

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 28 листопада 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду, а позовну заяву залишено без розгляду у звязку з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними (а.с.110-111).

Позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким клопотання про поновлення строку задовольнити та зобовязати суд першої інстанції прийняти її позов до розгляду та вирішити спір по суті. Апелянт наголошує на невірно встановлених судом фактичних обставин справи, що призвело до безпідставних висновків стосовно пропуску строку звернення до суду. Судом безпідставно прийнято до уваги в якості доказів рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке має відповідні недоліки його складання. Позивач наголошує, що нею не отримувалось у грудні 2015 року оскаржувана постанова. Зазначає, що враховуючи, що постанова була складена одночасно як на керівника трьох підприємств, яких вона очолює, то постанова відповідно до ст..285 КУпАП повинна була б направлена їй у кількості трьох постанов. Апелянт вказує на неналежному розгляді її скарг контролюючими органами на постанову. Лист ДФС України про розгляд скарги від 24.05.2016 року не можна вважати належним рішенням про розгляд скарги. Відсутні докази належного спрямування цієї відповіді позивачу. З оскаржуваною постановою сторона позивача була ознайомлена 12.03.2016 року у Автозаводському відділі ДВС, коли вона через свого представника звернулась до цього органу із заявою про надання копії, в якому було відкрите виконавче провадження. Законодавство, безпосередньо ст..288 КУпАП, Інструкція №285 не встановлює обовязку одночасного оскарження постанови по справі про адмінправопорушення до вищестоящому органу та до суду. З огляду на практику Європейського суду стосовно допуску до правосуддя, враховуючи, що позивачем не отримувалась постанова, рішення ДФС України про розгляд повторної скарги по формі встановленій додатком 5 Інструкції на адресу позивача не надходило, що зумовило пропуск строку звернення до суду та можливості застосувати положення ч.4 ст.99 КАС України.

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, які були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у термін достатній для прибуття в судове засідання в звязку з чим, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Колегія суддів зазначає, що неявка сторін в судове засідання, явка яких обовязковою не визнавалась, враховуючи стислі строки розгляду справи, характер спірного питання в межах справи, не є перешкодою для розгляду та прийняття рішення за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів здійснюючи апеляційний перегляд з урахуванням приписів ч.3 ст.3, 268, 271, 272, 286 КАС України, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що протоколи про адміністративне правопорушення за №№ 1710, 1768, 1769 відповідно на бланках серії АА № 767727, 767731, 767728 та постанова без номеру на бланку серія АА № 192182 від 27 листопада 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 як службової особи керівника відповідно ПП «Редакція « Програма Плюс »,ТОВ « Телебудмонтаж », ТОВ «ЯХТКЛУБ » за ч. ч. 1, 5 ст. 165-1 КпАП України були складені одночасно 27 листопада 2015 року у відсутності позивача та без вручення їх копій позивачеві, які були направлені позивачеві за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та було отримано позивачем 14 грудня 2015 року (а.с.76).

21 березня 2016 року позивач звернулася зі скаргою на постанову від 27 листопада 2015 року до ГУ ДФС України у Полтавській області, яка була залишена без розгляду у звязку з пропуском строків оскарження, про що позивачеві стало відомо 04 травня 2016 року після одержання листа від ГУ ДФС України у Полтавській області.

11 травня 2016 року позивач звернулася зі скаргою на постанову від 27 листопада 2015 року до ДФС України, яка була залишена без розгляду у звязку з пропуском строків оскарження, про що листом від 24 травня 2016 року за № 5346/М/99-99-11-03-01-25 за підписом Голови ДФС України була повідомлена позивач та інші фіскальні органи.

Дана позовна заява ОСОБА_1 була направлена до суду 29 травня 2017 року та надійшла до суду 01 червня 2017 року.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, з огляду на положення п.9 ч.1 ст.155 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) суд виходив з того, що стороною позивача не подано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, а звідси відсутності підстав для поновлення такого строку.

Надаючи юридичну оцінку спірному питанню, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, положеннями ст..99 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) встановлені строки, в межах яких може бути поданий позов до суду. Положеннями цієї норми визначені як загальновизначені строки звернення, а також строк, який визначається положеннями інших законів.

За загальним правилом, цей строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи починає обчислюватися з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Нормою закону, що визначає строк протягом якого встановлена можливість оскарження постанови по справі про адмін..правопорушення, є ст..289 КУпАП.

Так, ст..289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта стосовно не отримання нею у грудні 2015 року постанови та неможливості вважати рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення належним доказом, тому як має відповідні недоліки його складання, колегія суддів вважає безпідставними.

Судом першої інстанції належним чином та з урахуванням наявного рекомендованого повідомлення, яке наявне в матеріалах справи та надане стороною відповідача, встановив, що як протоколи про адміністративне правопорушення так і постанова від 27 листопада 2015 року були направлені позивачеві за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначене узгоджується як з приписами ст..285 КУпАП, так і з п.3.9 Інструкції з оформлення органами державної податкової служби матеріалів про адміністративні правопорушення №585 від 29.10.2009 р.

Наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, безпосередньо оскаржуваної постанови було отримано позивачем 14 грудня 2015 року. Зазначені обставини жодними належними доказами не спростовано. Посилання позивача на наявні недоліки заповнення відповідних реквізитів повідомлення не спростовують жодним чином сам факт відправлення відповідачем та отримання 14.12.2015 року позивачем копій документів, а саме протоколи та постанови, про що є відповідні відмітки у повідомленні про спрямування відповідних документів позивачу. Відсутність опису вкладення відправлення, не є обовязком такого складання для відповідача, дата відправлення визначена відбитком поштового відділення.

Також є безпідставними доводи апелянта стосовно того, що відповідач повинен був спрямувати постанови у кількості трьох, в звязку з тим, що вона очолює як посадова особа три підприємства. Такі вимоги не передбачені ні положеннями ст..285, ні положеннями Інструкції №585.

Відповідно до положень ч.1 ст..285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Тобто, вимогами закону передбачено спрямування постанови особі, щодо якої її винесено. Такі вимоги закону відповідачем дотримано.

Окрім наведених обставин, колегія суддів також зазначає, що додаткове отримання копії постанови від 27.11.2015 року підтверджується також самими поясненнями сторони позивача, матеріалами справи. Так, представником позивача 12.03.2016 року за зверненням також було ознайомлено та отримано оскаржувану постанову у відділі Автозаводського ДВС.

В той же час, не зважаючи на отримання такої постанови, як самим позивачем 14.12.2015 року, так і представником позивача 12.03.2016 року, сторона позивача лише 21.03.2016 року, подала скаргу на цю постанову до ГУ ДФС у Полтавській області, який 30.03.2016 року залишив скаргу без розгляду в звязку з пропуском строку звернення до суду.

11.05.2016 року, позивачем спрямована скарга до ДФС України на постанову від 27.11.2015 року.

За наслідками розгляду такої скарги 24.05.2016 р. ДФС України спрямована відповідь в якій повідомлено про те, що постанова від 27.11.2015 р. не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, а може бути оскаржене до суду, в звязку з залишенням скарги без розгляду (а.с.95).

Доводи апелянта стосовно не отримання нею відповідного рішення за наслідками звернення із скаргою до ДФС України у травні 2016 року, що мало вплив на звернення з позовом до суду лише 01.06.2017 року є безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що обираючи для себе межі захисту своїх прав чи інтересів, кожна особа діє на власний розсуд щодо розпорядження такими правами, це ж стосується права на оскарження постанов у справі про адмінправопорушення. В той же час, використання такого права не є безмежним у часі, та має свої строкові обмеження. Судом першої інстанції обґрунтовано звернута увага на практику Європейського суду з прав людини яка також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії"). В даному випадку, судом апеляційної інстанції не встановлено допущення з боку суду першої інстанції обмеження доступу до правосуддя. Судом здійснена перевірка усіх фактичних обставин справи під час судового розгляду, та надана належна їм оцінка.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що у випадку, як зазначає позивач не отримання належно прийнятого за результатами розгляду звернення у травні 2016 р. із скаргою ДФС України протягом встановлених законом строків розгляду таких скарг (10 днів п.4.4. Інструкції №585) з дня звернення, позивач мав усі правові та процесуальні можливості для звернення з оскарженням постанови до суду протягом строку, з дня закінчення такого строку розгляду скарги, не залежно від того чи розглянута така скарга та надано відповідь, чи прийнято за наслідками такого звернення рішення, що за формою №5 додатку до Інструкції №585 не відповідає тим чи іншим вимогам. В даному випадку посилання на ч.4 ст.99 КАС України, як на підставу для поновлення строку, є безпідставним.

Такі висновки узгоджуються з вимогами закону - ст.99 КАС України стосовно можливого обчислення початку строку звернення до суду, момент якого повязується не лише з випадком беззаперечної обізнаності особи з наявністю обєкта порушення таких прав, але ж і коли така особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, у випадку, якщо позивач вважав допущенними порушеннями з боку ДФС України щодо неналежного розгляду її скарги поданої у травні 2016 року поза межами встановленого законом строку, то як вже зазначалось, що обчислення такого строку повязувалось з можливістю бути обізнаним про це.

Між строком звернення до ДФС України із скаргою, закінченням строку її розглядом та строком звернення до суду, сплинуло майже рік.

Доказів оскарження протиправної бездіяльності, дій стосовно неналежного розгляду ДФС України скарги, або рішення, що за формою не відповідає вимогам законодавства, суду не надано.

В той же час, позивач обрав для себе фактично пасивну модель поведінки та знов таки, не вчиняв будь-яких реальних заходів для оскарження в судовому порядку постанови від 27.11.2015 року дуже тривалий час, не зважаючи на те, що відносно постанови здійснюються заходи примусового стягнення. Навпаки, колегія суддів звертає увагу, 24.04.2017 року відповідно до постанови головного держвиконавця Автозаводського ВДВС м.Кременчук, виконавче провадження з примусового виконання постанови №АА 192182 від 27.11.2015 р. закінчено у звязку з фактичним його виконанням у повному обсязі та перерахуванням платіжним дорученням боргу, виконавчого збору та інших витрат в тому числі. Тобто, після фактичного виконання постанови від 27.11.2015 року, позивач 01.06.2017 року вирішив звернутися з позовом до суду щодо оскарження постанови, яка фактично вичерпала свою юридичну дію її виконанням.

Жодних обґрунтованих доводів ані в заяві про поновлення строку звернення до суду, ані в апеляційній скарзі, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду не наведено. Доказів поважності таких причин, які б унеможливлювали вчасне звернення до суду, або надавали б можливість визнати такі обставини поважними та поновити строк, суду не надано.

В даному випадку висновки суду першої інстанції з приводу того, що позивач мала реальну можливість дізнатися про порушені права та звернутися до суду за їх захистом своєчасно, починаючи не лише з дати одержання копії постанови, так і після розгляду скарг направлених до ГУ ДФС України у Полтавській області та ДФС України, але позивач звернулася з відповідним позовом до відповідачів до суду у значно пізніший строк, є цілком обґрунтованими. Вирішуючи та перевіряючи питання про наявність поважних причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, судом правильно було зазначено, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які об'єктивно та істотно перешкоджали б зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи. У випадку наявності таких причин, існує можливість визнати причини пропуску поважними та поновити строк. В той же час, такі причини та обставини судами за наявними матеріалами не встановлено.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Можливість своєчасного звернення з відповідним запитом до відповідача, а також до адміністративного суду з даним позовом залежала виключно від волевиявлення самого позивача, тобто мала суб'єктивний характер та вплив, ніж обєктивний, що знов таки свідчить про неповажність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спірного питання.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та постанови ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 268, 271, 272, 286, 292, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 28 листопада 2017 року по справі № 524/4044/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справи визначеної статтею 286 КАС України, відповідно до ст..272 цього Кодексу набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5