Справа № 229/3588/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року справа №229/3588/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Василенко Л.А., Міронової Г.М., при секретареві судового засідання Святодух О.Б., за участю позивача ОСОБА_1, розглянуши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ясинуватського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 05 грудня 2017 року у справі № 229/3588/17 (головуючий І інстанції Гонтар А.Л.), складену в повному обсязі 05 грудня 2017 року в м. Дружківка за позовом ОСОБА_1 до Ясинуватського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення невиплаченої пенсії за віком, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 05 грудня 2017 року зазначений позов ОСОБА_1 задоволений, а саме:

визнано протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня припинення, а саме з червня 2017 року та виплатити виниклу заборгованість; допущено до негайного виконання постанову суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць. (арк.справи 132-137)

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (арк.справи 141-145) .

В судовому засіданні позивач заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення та постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Позивач постійно проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та перебувала на обліку в управлінні пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м.Донецька.

Відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № НОМЕР_1 від 23.06.2016 року ОСОБА_1, яка була зареєстрована за вищезазначеною адресою, перемістилась та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 Ясинуватського району Донецької області (арк.справи 31).

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.02.2004 року, який посвідчено державним нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори 02.03.2004 року за реєстром № 555, є власником житлового будинку № АДРЕСА_2 Ясинуватського району Донецької області (арк.справи 6-7).

За місцем знаходження нерухомого майна, та постійним мешканням за вищезазначеною адресою ОСОБА_1 зареєструвалася 20.03.2017 року (арк.справи 4).

23 червня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про прийняття її на облік, як отримувача пенсії за віком (а.с. 28).

Розпорядженням № 9006 від 21 вересня 2016 року ОСОБА_1 була взята на облік як отримувача пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 26).

Колегією суддів встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачу з червня 2017 року, що не спростовано відповідачем.

Дані обставини встановлені судом апеляційної інстанції та не є спірними між сторонами.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з червня 2017 року на підставі відсутності довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі недоотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як не підтвердження реєстрації проживання. Відповідач не послався на Закон та його норму, що передбачає припинення виплати пенсії.

Згідно з Правилами реєстрації місця проживання , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться, зокрема, до паспорта громадянина України,

Як вбачається з копії паспорта позивача ВВ 411939, позивач з 20 березня 2017 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. (арк. справи 4)

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону, стала підставою для невиплати позивачу пенсії. Також відповідачем не вказано будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу невиплати пенсії, як не підтвердження реєстрації проживання.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що нездійснення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати позивачу пенсії слід визнати протиправною та необхідно зобов'язати відповідача відновити виплату позивачу пенсії.

Також колегія суддів вважає неприйнятним доводи апеляційної скарги стосовно посилання на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII та постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року, № 136 від 18.02.2016 року, № 509 від 01.10.2014 року, № 637 від 05.11.2014 року, оскільки в даному випадку позивач при зверненні до пенсійного органу на запит пенсійної справи та поновлення виплати пенсії визначила як підставу, переїзд на постійне місце мешкання до смт. Верхньоторецьке, а не статус внутрішньо переміщеної особи. Крім того, позивач заперечує наявність у нього такого статусу.

Також колегія суддів зазначає, що визначення статусу внутрішньо переміщеної особи не входить до компетенції відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з червня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_2, в тому числі шляхом зобов'язання виплатити позивачу пенсію за весь час затримки.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ясинуватського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 05 грудня 2017 року у справі № 229/3588/17 - залишити без задоволення.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 05 грудня 2017 року у справі № 229/3588/17- залишити без змін.

Повне судове рішення складено 30 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Л.А.Василенко

Г.М.Міронова