Справа № 357/11278/17
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні залі суду № 4 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, про визнання дій протиправними та зобовязання вичинити дії -

В С Т А Н О В И В:

22.09.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він після звільнення з військової служби отримував пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки проходив службу у Збройних Силах та має відповідну вислугу років, проте після звільнення з лав Збройних Сил тривалий час працював та має відповідний страховий стаж. У серпні 2017 року він звернувся із зверненням до органів ПФУ щодо переведення його з одного виду пенсії на інший, а саме - з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, що передбачено положеннями ч.1 ст.5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та ч. 3 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У свою чергу відповідач, за його заявою, призначив та нарахував пенсію, згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При цьому, для нарахування пенсії застосував показник середньомісячного заробітку та коефіцієнт середньої заробітної плати за 2007 рік. Не погоджуючись із розміром обчисленої пенсії, він звернувся до Управління ПФУ у м. Білій Церкві із заявою у якій просив перерахувати пенсію за віком із застосуванням коефіцієнту середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення цієї пенсії, що передбачено вимогами ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». На своє звернення отримав письмову відмову, посилаючись напостанову Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 327, яка набрала чинності з 01.05.2012 року, якою встановлено, що пенсії, призначені (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005-2006 роки відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перераховуються із застосуванням показників відповідно середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік та середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, в тому числі в сільському господарстві, за 2007 рік. Оскільки пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивачу було призначено з 06.01.2004 року, тобто до 2008 року, перерахунок пенсії по віку проведено із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік. Проте, за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» він звернувся у серпні 2017 року вперше та при нарахуванні його пенсії за цим Законом повинні застосовуватися вимоги ч.2 ст.40 даного Закону, а саме нарахування йому пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення цієї пенсії. У звязку з цим позивач просив визнати дії Білоцерківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України щодо відмови в обчисленні йому пенсії із застосуванням коефіцієнта середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення пенсії за віком, протиправними та зобов'язати БілоцерківськеОбєднане управління Пенсійного фонду України обчислити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення цієї пенсії, починаючи з дня призначення нового виду пенсії.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат за договором, ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, подала до суду письмові заперечення проти позову та зазначила, що з 2004 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 23.08.2017 року, відповідно до поданої заяви від 23.08.2017 року ОСОБА_1 проведено перехід з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком, призначену зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначаючи, що нарахування пенсії проводиться відповідно до ст.ст. 24, 25, 26, 28, 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тобто, здійснено не первинне призначення пенсії, як хибно зазначає позивач, а перехід з одного виду пенсії на інший. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії та постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 327, яка набрала чинності з 01.05.2012 року встановлено, що пенсії, призначені (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005-2006 роки відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перераховуються із застосуванням показників відповідно середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік та середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, в тому числі в сільському господарстві, за 2007 рік. Оскільки пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» позивачу було призначено з 06.01.2004 року, тобто до 2008 року, перерахунок пенсії по віку проведено із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік. Також, зазначила, що набув чинності Закон України « Про внесе змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017року, який передбачає ряд змін щодо пенсійного забезпечення, в тому числі осучаснення пенсій, та враховуючи зазначені зміни, які відбулися у законодавстві України щодо пенсійного забезпечення та те, що з 23.08.2017 року позивач перебуває на обліку у Білоцерківському об'єднаному УПФУ, останній відноситься до категорії осіб, яким з 01.10.2017 року буде здійснено перерахунок пенсійного забезпечення відповідно до норм діючого законодавства України, із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують призначення пенсії - 3764, 40 грн., обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, підтримав письмові заперечення.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи №825875, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише па підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України, права і свободи людини, громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком та з 23.08.2017 року перебуває на обліку в Білоцерківському обєднаному управлінні пенсійного фонду України Київської області (до реорганізації Управління пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області).

23.08.2017 року позивач звернувся до Білоцерківського обєднаного управління пенсійного фонду України Київської області із заявою (а.с. 8, 56,57), в якій просив провести переведення, нарахування та виплату пенсії за віком, призначеної замість пенсії за вислугу років, із застосуванням показника середньої заробітної плати по країні за 2016 рік відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зазначивши про те, що пенсія за вислугу років, яку він отримав раніше, була призначена на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як вбачається з письмової відповіді Білоцерківського обєднаного управління пенсійного фонду України Київської області від 21.09.2017 року №516/Ч-01 (а. с. 19), відповідач залишив заяву позивача без задоволення, посилаючись на те, що при переведенні позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком було проведено розрахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

Одночасно в своїй відповіді відповідач послався на Постанову Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №327 щодо порядку перерахунку пенсії особам із числа військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, призначені до 2007 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а. с. 19).

Та, обставина, що пенсія за віком була призначена позивачу з 23.08.2017 року, а також що з 06.01.2004 року він отримував пенсію за вислугу років, призначену йому на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визнано сторонами та ними не оспорюється, а також підтверджується матеріалами дослідженої в пенсійної справи №825875.

За змістом ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII (в редакції чинній на момент призначення пенсії позивачу), особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії за віком), відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором; у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону № 2262-XII та Закону № 1058-IV, призначається одна пенсія за її вибором; при цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону № 2262-XII, і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону № 1058-ІV, яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на яку посилається у своїх запереченнях відповідач, встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Зокрема, при призначенні пенсії за вислугу років показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується в силу вимог зазначеного Закону, адже основою доходу у цьому разі є грошове забезпечення.

Крім того, після звільнення з лав Збройних Сил України позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с.14).

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 9 червня 2015 року, Верховний Суд України вже висловлював свою позицію щодо застосування частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV. Зокрема, у справі № 21-612а14, постанова в якій ухвалена 31 березня 2015 року, він дійшов висновку, що у випадку, коли особі було призначено пенсію за вислугу років за Законом № 2262-XII, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон № 1058-ІV, у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом № 1058-ІV такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, відповідач при відповідному зверненні позивача мав усунути порушення вимог чинного законодавства та здійснити перерахунок пенсії позивачу з дотриманням вимог ст. ст. 27, 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в тому числі застосувавши показник середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за три роки, що передують 2017 року звернення позивача за призначенням пенсії за віком, замість безпідставно застосованого відповідачем показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік.

При цьому суд вважає безпідставними посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України №327 від 23.04.2012 року «Про підвищення рівня соціального захисту населення», а саме, що згідно п.1 пенсії, призначені (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005-2006 роки відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування і «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб , перераховуються із застосуванням показників відповідно середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік та середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2007 рік.

Той факт, що відповідно до вищевказаної постанови відповідач здійснив перерахунок пенсії позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік, не звільняв відповідача від обовязку при призначенні та розрахунку позивачу пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в порядку, визначеному ст.40 Закону, врахувати середню заробітну плату (доход) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, що відповідає вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду України.

Отже, суд вважає, що при визначенні розміру пенсії за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розмір середньої заробітної плати (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії слід застосовувати, виходячи із розміру заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки, а не застосовувати показники заробітної плати в середньому на одну особу у цілому по Україні, із якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії за 2007 рік.

В судовому засіданні представник позивача також посилався на те, що ОСОБА_1 при перерахунку пенсії не було враховано коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35, як на підставі його заяви так і при проведенні перерахунку пенсії в звязку із вступом в дію Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 року, однак дані твердження спростовують дослідженими доказами, з яких вбачається, що позивачу при проведенні перерахунку пенсії за його завою було враховано коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 ( а.с. 19, 45,59), а щодо проведеного в подальшому перерахунку пенсії позивача в звязку із змінами в законодавстві, то дані обставини не були заявлені в підтвердження вимог позивача та виходять за межі заявленого спору.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності суд приходить о висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

З матеріалів пенсійної справи вбачається , що ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 року, з 13.11.2017 року із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення пенсії.

Отже, відповідач зобовязаний, відповідно до даного рішення, провести перерахунок та виплату пенсії позивачу за період з 23.08.2017 року по 13.11.2017 року з підстав зазначених вище у рішенні.

Керуючись ст. ст. 8, 19, 22 Конституції України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.2, 5, 9, 72, 77,78, 241-244, 246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дії Білоцерківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не проведення обчислення пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення пенсії, протиправними.

Зобовязати Білоцерківське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення пенсії, з моменту призначення пенсії.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення.

Суддя: ОСОБА_5