Справа № 826/3573/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 січня 2018 року № 826/3573/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на предмет спору публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - третя особа, ПАТ «Укрсоцбанк»), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.09.2019 №14481306 та №14471306.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, відповідач необґрунтовано нарахував податок на суму списаного боргу за кредитним договором, визначивши таку суму як додаткове благо. Позивач посилався на положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, згідно яких сума списаного боргу позивача не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Відповідач проти задоволення позову заперечив. Посилався на те, що від публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» надійшло повідомлення про анулювання суми заборгованості позивача за кредитним договором. Сума такого прощеного боргу, згідно законодавства, вважається додатковим благом та підлягає оподатковуванню. Однак, позивач не задекларував дохід та не сплатив податок на доходи фізичних осіб і військовий збір. Вважає податкові повідомлення-рішення правомірними та проси відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент постановлення ухвали), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент постановлення ухвали), суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства з питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб від доходів отриманих у вигляді додаткового блага ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами даної перевірки складено акт від 29.07.2016 №1114/17-01/НОМЕР_1, згідно висновків якого, перевіркою встановлено, що в порушення вимог статей 36, 176, абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, статті 179, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України ОСОБА_1 не подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за податковий (звітний) 2015 рік, не задекларував дохід, отриманий в 2015 році як додаткове благо в сумі 3 899 391,00 грн, не нарахував та не сплатив у бюджет податок з доходів фізичних осіб за 2015 рік у сумі 779 269,20 грн., військовий збір за 2015 рік в сумі 58 490,87 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 21.09.2016 №14481306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 974 256,50 (за основним платежем 779 269,20 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 194 987,30 грн.);

- від 21.09.2016 №14471306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 73 113,59 грн. (за основним платежем 58 490,87 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями 14 622,72 грн.);

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в порядку адміністративного оскарження, передбаченого статтею 56 Податкового кодексу України.

Рішенням Головного управління ДФС України від 22.12.2016 №8432/Н/26-51-10-02-16 та рішенням Державної фіскальної служби України від 23.02.2017 №2676/Л/99-99-11-02-01-14 скарги позивача залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 21.09.2019 №14481306 та №14471306 протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та УніКредит ТзОВ (ПАТ «Укрсоцбанк») укладено договір про іпотечний кредит №MRTG-80 від 07.02.2008 на суму 283 972,63 дол. США.

В подальшому, 22.09.2015 між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін №1 до договору кредиту №MRTG-80 від 07.02.2008, відповідно до якого станом на дату укладання цього договору заборгованість за договором кредиту складає: заборгованість за кредитом складає 261 701,76 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом складає 47 035,28 дол. США.

Відповідно до пункту 2.7 договору про внесення змін, погашення заборгованості за кредитом в гривні здійснюється позичальником в наступному порядку:

2.7.1 Погашення заборгованості за кредитом в гривні в сумі 4 003 668,22 грн. здійснюється згідно графіком погашення кредиту починаючи з жовтня 2015 року до 01.02.2016;

2.7.2 Погашення заборгованості за кредитом в гривні в сумі 3 900 000,00 грн. здійснюється згідно графіком погашення кредиту до 2025 року.

Пунктом 2.13 встановлено, що сплата строкових (поточних) процентів за користування Кредитом в гривні здійснюється щомісячно з 08.10.2015 не пізніше 8 числа кожного місяця.

При цьому, пунктом 2.14 договору про внесення змін передбачено, що у разі належного виконання позичальником умов, які викладені в пунктах 2.7.1 та 2.13 цього договору про внесення змін, залишкова заборгованість позичальника перед кредитором за договором кредиту (залишкова заборгованість за кредитом в сумі, зазначеній в п. 2.7.2 цього договору про внесення змін) підлягає анулювання (прощенню).

Суд встановив, що на виконання вказаних умов договору ПА «Укрсоцбанк» анулювало позивачу суму заборгованості за кредитом в гривні в сумі 3 900 000,00 грн.

Про прощення вказаної суми кредитної заборгованості третя особа повідомила відповідача, вказавши в листі, що дана сума, за виключенням 609,00 грн., є доходом ОСОБА_1, який підлягає оподаткуванню.

Відповідач наполягав на тому, що з прощена сума кредитної заборгованості є додатковим благом позивача, а тому з неї має бути сплачений податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Водночас, позивач, не вважаючи суму 3 899 391,00 грн. доходом, не подавав до контролюючого органу податкову декларацію.

Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача та третьої особи про те, що сума прощеної кредитної заборгованості у розмірі 3 899 391,00 грн. є оподатковуваним доходом позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділу 10 Кодексу), тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Отже, отримання фізичною особою доходу, зокрема у вигляді вказаного додаткового блага, обумовлює виникнення в неї обов'язку зі сплати військового збору з такої суми.

Матеріали справи свідчать про те, що іпотечний кредит позивача не був погашений станом на 01.01.2014, операція з прощення (анулювання кредиту) здійснена після 01.01.2015, отже спірні правовідносини підпадають під дію пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Так, згідно договору про внесення змін №1 від 22.09.2015 до договору кредиту №MRTG-80 від 07.02.2008 загальна сума заборгованості позивача становить 308 737,04 дол. США, в тому числі 261 701,76 дол. США - заборгованість за кредитом, 47 035,28 дол. США заборгованість по процентам.

Згідно із пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, сума процентів не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Тобто, сума прощеної заборгованості по процентам за кредитом 47 035,28 дол. США, еквівалент 1 204 103,17 грн. по курсу 25,60 грн. за 1 дол. США (згідно умов договору про внесення змін) не є доходом позивача.

Крім того, різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню (25,60 грн. за 1 дол. США), та сумою такого боргу (261 701,76 дол. США), визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року (7,9930 грн. за 1 дол. США) також не є доходом позивача.

261 701,76 * 25,60 = 6 699 565,06 грн.

261 701,76 * 7,993 = 2 091 782,17 грн.

6 699 565,06 - 2 091 782,17 = 4 607 782,89 грн.

Прощена ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредиту не перевищує суму, визначену положеннями пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, що свідчить про необґрунтованість віднесення прощеної позивачу суми кредиту до оподатковуваного доходу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 21.09.2019 №14481306 та №14471306 з порушенням норм податкового законодавства, з огляду на що вони підлягають скасуванню.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 21.09.2019 №14481306 та №14471306.

3. Стягнути судові витрати в сумі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 коп.) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) шляхом їх безспірного списання з рахунків Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: м. Київ, вул. Баггоутівска, 26) за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов