Справа № 316/748/17
Суддя: Капустинський М. В.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/748/17
Провадження № 2-а/316/120/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний тексти)

27.11.2017 року м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.

секретаря судового засідання: Демешко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі Запорізької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду 29.05.2017 року з позовом до Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі - відповідач) в якому просить суд: визнати протиправними дії Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області щодо відмови в перерахуванні йому пенсії за віком у відповідності до п.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; Зобов'язання відповідача перерахувати йому пенсію за віком відповідно до ст. 27, 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 29.11.2016 року з урахуванням положень п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку:

Згідно з постановою КМУ від 21.12.2016 року за №988, у зв'язку реорганізацією територіальних органів пенсійного фонду України, Управління пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області, у зв'язку з реорганізацією, було перейменовано в Енергодарське об'єднане управління Пенсійного фонду України, який є правонаступником за УПФУ в м.Енергодарі. Таким чином, станом на час розгляду справи, відповідачем по справі є саме Енергодарське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Судом встановлено, що з 27.07.2011 року позивачу призначена пенсія згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсію призначено зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Станом на січень 2017 рік позивач має загальний стаж роботи понад 37 років. На заяву позивача від 26.01.2017 року про перерахунок пенсії відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад встановлений мінімальний стаж роботи 20 років, відповідач листом відмовив йому у проведенні такого перерахунку.

Однак, суд вважає таку відмову безпідставною з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1% розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1% мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

А ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсії на підставах, передбачених цим Законом.

Тобто даною нормою особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені як загальними законами з питань пенсійного забезпечення, так і спеціальним законом, який визначає їх статус, зокрема, пільги щодо пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.3 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до ст.71 даного Закону дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.56 цього Закону право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки 20 років, жінки 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки 10 років і більше, жінки 7 років 6 місяців і більше не вище 85 процентів заробітку.

При цьому, слід зауважити, що порядок перерахунку пенсій цим Законом не визначений, в зв'язку з чим суд вважає можливим відповідно до ч.7 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України застосувати при розгляді даної справи аналогію закону.

Так, ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, відповідає абз. 2 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», згідно з яким за кожний повний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1% визначеної законом її розрахункової величини.

Крім того, судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про обрання умов, норм та порядку пенсійного забезпечення, встановлених відповідно до норм вищевказаного Закону, в тому числі проведення перерахунку пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 цього Закону, у чому йому було відмовлено.

Таким чином, на думку суду, особам, яким призначена пенсія на підставі чи із застосування пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (20 років для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті пенсії відповідно до ч.2 ст.56 зазначеного Закону позивачу є протиправними, оскільки особам, яким призначена пенсія на підставі цього Закон, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії, зокрема, 20 років для чоловіків, шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за кожен рік, отже вимоги позивача обґрунтовані.

Разом з тим, суд також враховує приписи ст.99 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З положення даної норми випливає, що перерахунок та виплату пенсії відповідачу повинно бути проведено ні з 26.08.2016 року, як просить позивач, а з 29.11.2016 року.

Дану позицію підтверджено постановою Верховного суду України від 20 вересня 2016 року № 1601/12900/12, 21-1255а16, у якій при визначенні дати, з якої повинна бути перерахована та виплачена пенсія, також застосовується шестимісячний строк з дня звернення до суду.

Вимоги ж в за період з 26.08.2016 року по 28.11.2016 рік - підлягають залишенню без розгляду.

Отже, з огляду на наведені законодавчі приписи, суд прийшов до висновку про те, що позивач має право на збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж.

Однак, суд вважає, що відсутні підстави задоволення позову в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 87 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, віднесено витрати на правову допомогу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування повинні бути надані суду відповідні докази.

Водночас, позивач просить відшкодувати витрати, понесені у зв'язку зі складанням адміністративного позову (а.с.12), що не передбачено чинним законодавством, оскільки перелічені дії не є окремою процесуальною дією.

Поряд з цим, суд приймає до уваги й те, що згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. позивач надав, договір про надання юридичних послуг, розрахунок витрат на правову допомогу та копію квитанції (а.с.12-16).

Однак, документу, який би свідчив про оплату гонорару оформленого у встановленому законом порядку (платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) не надано.

Розрахунок витрат на правову допомогу складається зі складання адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов було підписано та направлено до суду безпосередньо позивачем, а не його представником.

Отже, вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 6, 9, 11, 41, 87, 90, 99, 158-163, 167, 186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 до Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Енергодарське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком, відповідно до ст.27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 29.11.2016 року з урахуванням положень п.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років.

В задоволенні решти вимог адміністративного позову - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги на постанову, а у разі подання апеляційної скарги - відразу після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанову у повному обсязі виготовлено протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя М. В. Капустинський