Справа № 804/8283/17
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2018 року Справа № 804/8283/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді:ОСОБА_1,
за участі секретаря судового засідання:ОСОБА_2,
представника позивача: представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
08.12.2017 року приватне підприємство "Мегахім ОПТ" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просило:
- зобов'язати Дніпропетровську митницю ДФС здійснити митне оформлення товару - діпроксаміну-157 (графи 31, 33 митної декларації №UA110150/2017/224781 від 15.11.2017 року) за кодом УКТЗЕД НОМЕР_1;
- стягнути з Дніпропетровської митниці ДФС (ідентифікаційний код 39421732) суму зайво сплаченого мита.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність оскаржуваного рішення про визначення коду імпортованого позивачем товару Дипроксамин-157, за кодом УКТЗЕД НОМЕР_2, оскільки такий товар призначений та використовується позивачем за призначенням в якості присадки до турбінного мастила, що в повному обсязі відповідає визначенню товарної позиції за кодом УКТЗЕД НОМЕР_1.
Так, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2017р. провадження у справі №804/8283/17 відкрито та призначено справу до судового розгляду на 18.01.2018р., про що сторін повідомлено шляхом надіслання судових повісток засобами поштового звязку.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідачів, щодо задоволення адміністративного позову заперечували, посилаючись на обставини викладені у відзиві.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що для митного оформлення ПП "Мегахім ОПТ", 15 листопада 2017 року подано митну декларацію №110150/2017/224781 на товар (графа 31,33 ВМД) за кодом НОМЕР_3: різноманітна хімічна продукція, присадки до мастил: Дипроксамін 157-100% (для технічних цілей) присадка для мастильних олив 9940 кг; прозора вязка рідина жовто-коричневого кольору. Застосовується у якості присадки до турбінних масел. Торговельна марка відсутня. Виробник: ПАО «Казаньоргсинтез», Росія.
Виробником визначено код товару НОМЕР_4, що підтверджується рахунком № 70080959 від 09.11.2017 року.
Посадовою особою Дніпропетровської митниці ДФС під час здійснення перевірки визначення коду товару було направлено запит до відділу номенклатури та класифікації товарів №04-50-67-1-44/269, яким здійснено відбір проб вищезазначеного товару, які направлено для проведення лабораторних досліджень.
За технічною інформацією наданою позивачем до документів митного оформлення товар Діпроксамін-157 використовується в якості активної бази деемульгаторів та інгібіторів парафіновідкладень для нафтової промисловості та в якості присадки до турбінних олій.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить суд зобовязати відповідача здійснити митне оформлення товару за кодом УКТЗЕД - НОМЕР_1.
З пояснень представника відповідача судом встановлено, що основною підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок митного органу про те, що товар присадка Дипроксамін 157, який декларувався позивачем за кодом УКТЗЕД НОМЕР_3, відповідно до наданої декларантом технічної документації може використовуватись не тільки як присадка до мастил, а і як інгібітор для нафтової промисловості, отже, на думку митного органу, відповідно до Основних правил інтерпретації класифікації товарів вказаний товар повинен відноситись до коду УКТЗЕД НОМЕР_2.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється у відповідності з вимогами Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), що є товарною номенклатурою Митного тарифу України, Законом України від 19.09.2013 р. - № 58-VII «Про митний тариф України», та складається з трьох частин - Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, приміток до розділів, груп та безпосередньо номенклатури товарів (текстовий опис групувань (розділів, груп, позицій, підпозицій, категорій, підкатегорій) та їх цифрове позначення).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69 Митного кодексу України, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Класифікація товарів згідно з УКТ ЗЕД проводиться з урахуванням визначальних характеристик товару, Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД і пояснень до УКТ ЗЕД.
Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.
Товарна номенклатура Митного тарифу України складається з наступних складових частин - Основних правил інтерпретації класифікації товарів, приміток до розділів та груп безпосередньо номенклатури товарів (текстовий опис угруповань ТН (розділ, група - два знаки, позиція - чотири знаки, підпозиція - шість знаків, категорія - вісім знаків, під категорія - десять знаків та їх цифрове позначення - код товарів).
Основними правилами інтерпретації УКТ ЗЕД керуються при віднесенні товару до певного класифікаційного угрупування. Перші чотири правила регламентують порядок визначення товарної позиції й визначають порядок віднесення товару до певної товарної позиції. П'яте правило стосується класифікації упаковки. Шосте правило застосовується після того, як визначена товарна позиція, й регулює віднесення товару до відповідних підпозицій, категорій і підкатегорій.
Відповідно до першого Основного правила інтерпретації класифікації товарів, для юридичних цілей класифікація товарів проводиться виходячи з найменувань товарної позиції.
Згідно шостого Основного правила інтерпретації класифікації товарів, для юридичних цілей класифікація товарів у товарних позиціях, категоріях і під категоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень, положень вищенаведених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації.
Таким чином, при розгляді судами справ щодо оскарження рішень митних органів, пов'язаних із класифікацією товарів згідно з УКТ ЗЕД, установленню підлягають, зокрема, правильність визначення митним органом характеристик заявленого до митного оформлення товару та правильність застосування ним Основних правил інтерпретації УКТЗЕД.
З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини у справі стосуються коду класифікації наданого позивачем до митного оформлення товару рідини «Діпроксаміну-157».
Судом встановлено, що під час здійснення митного оформлення товару за митною декларацією від 15.11.2017 р. № 110150/2017/224781 позивача, у Дніпропетровській митниці ДФС виникло спірне питання стосовно класифікації товару Діпроксамін-157, з визначенням коду товару - НОМЕР_3.
За результатами досліджень відповідачем встановлено, що надані проби товару «Діпроксамін-157» не суперечать визначеному хімічному складу, заявленому у гр. 31,33 ВМД від 15.11.2017 р. № 110150/2017/224781, щодо віднесення проби до різноманітної хімічної продукції, присадки до мастил.
Щодо висновку експертного дослідження, що був наданий позивачем 17.01.2018 року, то будь-якого документального підтвердження ідентичності наданого до митного оформлення ПП «МЕГАХІМ ОПТ» товару, імпортованого за зовнішньоекономічним контрактом компанію ПАО «Казаньоргсинтез», та проб речовини, відібраної на території вищезазначеного підприємства, позивачем до суду не надано, а відібраний для випробування товар не містив жодних ідентифікаційних позначок (митного забезпечення, пуассонів, пломб та т.і.).
Водночас, проби товару, які стали об'єктом дослідження Дніпропетровського відділу з питань експертизи та досліджень ДФС України, були відібрані митним органом та доставлялись особисто декларантом до вищезазначеної експертної установи, а висновок про результати дослідження складено експертом, тобто особою, яка несе кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.
Суд зазначає, що повноваженнями щодо визначення коду товару наділені виключно митні органи. Крім того, висновок експертного дослідження не було подано позивачем разом з вантажно-митною декларацією від 15.11.2017 року під час оформлення спірного товару, останній було складено тільки 11.01.2018 року .
Суд звертає увагу на той, факт, що позивач самостійно зазначив у ВМД від 15.11.2017 р. № 110150/2017/224781 код товару НОМЕР_3. Під час звернення до суду з цим адміністративними позовом, позивачем вже класифіковано товар за кодом НОМЕР_1.
Статтею 4 Митного кодексу України встановлено, що митне регулювання здійснюється на основі принципу виключної компетенції митних органів України щодо здійснення митної справи.
Відповідно до пункту 13 частини 2 статті 11 Митного кодексу України, одним із безпосередніх завдань митних органів щодо здійснення митної справи є ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД), яка, за визначенням у преамбулі Закону України «Про Митний тариф України» від 05.04.2001 № 2371-III, є товарною номенклатурою Митного тарифу України.
Відповідно до частин 1, 2, 3, 4, 5 статті 69 Митного кодексу України, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Згідно зі статтею 311 Митного кодексу України, УКТ ЗЕД складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів. В УКТ ЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів.
Для докладнішої товарної класифікації використовується сьомий, восьмий, дев'ятий та десятий знаки цифрового коду. Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарів в УКТ ЗЕД включає код групи (перші два знаки), товарної позиції (перші чотири знаки), товарної підпозиції (перші шість знаків), товарної категорії (перші вісім знаків), товарної підкатегорії (десять знаків).
Відповідно до ст. 313 Митного кодексу України, на митні органи покладено обов'язок класифікації товарів за УКТ ЗЕД, а їх рішення є обов'язковими для підприємств і громадян.
З метою віднесення кожного товару зовнішньоекономічної діяльності лише до однієї класифікаційної групи, класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється з урахуванням Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, які є додатком до Закону України «Про Митний тариф України».
Для забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТ ЗЕД в Україні запроваджено Пояснення до УКТ ЗЕД, затверджені наказом Держмитслужби України від 30.12.2010 №1561 (із змінами та доповненнями).
При цьому здійснення контролю правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД покладено на митні органи.
У разі виявлення невідповідності заявленого коду товару класифікації товару за УКТЗЕД митний орган має право самостійно класифікувати такі товари шляхом прийняття рішення щодо визначення коду товару, яке може бути оскаржене у судовому порядку.
Підсумовуючи викладене, суд не знаходить підстав не приймати до уваги результати, встановлені у Висновку Дніпропетровського відділу з питань експертизи та досліджень ДФС України від 20.11.2017 року.
Пунктом 23 ст.4 МК України визначено, що митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідно до частин 1,3 ст.247 МК України митне оформлення здійснюється в місцях розташування відповідних підрозділів органів доходів і зборів протягом робочого часу, встановленого для цих органів. Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється в будь-якому органі доходів і зборів з пред'явленням їх цьому органу, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Згідно з ст.248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію. Засвідчення органом доходів і зборів прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.
Відповідно до ч.1 ст.255 МК України митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335цього Кодексу.
Частиною 5 ст.255 МК України встановлено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.
Статтею 261 МК України встановлено, у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.
У разі відсутності інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості товарів, яка стане відомою після випуску товарів у вільний обіг та сплати роялті, ліцензійних платежів, інших складових вартості, які визначаються залежно від обсягів продажу або прибутку від продажу, декларант або уповноважена ним особа має право подати додаткову декларацію протягом 180 днів з дати випуску товарів.
У разі якщо значення ціни товару в зовнішньоекономічному договорі визначається за формулою і на дату декларування невідоме, декларант або уповноважена ним особа має право подати додаткову декларацію протягом 90 днів з дати випуску товарів.
Додаткова декларація подається до відповідного органу доходів і зборів, яким була оформлена відповідна попередня, тимчасова або періодична митна декларація.
Дозволяється подання однієї додаткової декларації до кількох попередніх, тимчасових або періодичних митних декларацій, що були оформлені одним органом доходів і зборів в межах одного зовнішньоекономічного договору та одного митного режиму, за умови дотримання строків подання додаткової декларації, визначених відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ч.8 ст.264 МК України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач не звертався до Дніпропетровської митниці ДФС України з вантажно-митною декларацією в якій код товару за УКТЗЕД заявлено НОМЕР_1. Отже, процедура оформлення товару за вказаним кодом у позовній заяві не дотримана.
Враховуючи вищевикладене та те, що декларант позивача несе відповідальність за вказані відомості у декларації, зобов'язання Дніпропетровську митницю ДФС здійснити митне оформлення товару - діпроксаміну-157 (графи 31, 33 митної декларації №UA110150/2017/224781 від 15.11.2017 року) за іншим кодом УКТЗЕД НОМЕР_1, ніж, зазначений позивачем у декларації №UA110150/2017/224781 від 15.11.2017 року, суперечить чинному законодавству України та не передбачено процедурою митного оформлення товару, яка встановлена МК України.
Відповідно, відсутні підстави для задоволення похідних вимог, заявлених позивачем, зокрема, про зобов'язання відповідача здійснити митне оформлення товару - діпроксаміну-157 (графи 31, 33 митної декларації №UA110150/2017/224781 від 15.11.2017 року) за кодом УКТЗЕД НОМЕР_1, а також про стягнення з Дніпропетровської митниці ДФС (ідентифікаційний код 39421732) суму зайво сплаченого мита.
Таким чином, суд дійшов висновку, що представник відповідача довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, необґрунтованість позовних вимог позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.ч.1.2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У відповідності до частини 2 цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
В свою чергу суд зазначає, що правова позиція відповідача ґрунтується на приписах чинного митного законодавства України, а доводи представника контролюючого органу ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, які є належними та достатніми для прийняття обєктивного судового рішення у відповідності до приписів ст. КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України (в чинній редакції) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено порушення прав та інтересів ПП «МЕГАХІМ ОПТ» оскаржуваним рішенням, щодо якого суд дійшов висновку про його законність та обґрунтованість, тому підстави для судового захисту прав позивача в даному спорі відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 22.01.2018 року.

Суддя В.В ОСОБА_1