Справа № 826/6071/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6071/16 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» про визнання протиправним та скасування запису,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 7595257) про зміну умов обтяження нерухомого майна (квартири) іпотекою, що належить позивачу на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, вчинений 28.12.2012.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що спірний запис вчинено з порушенням приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (у редакції, чинній в момент виникнення спірних відносин), зокрема, незаконно змінено іпотекодержателя з Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк». Крім того, на думку позивача, документом, що підтверджує перехід речового права на нерухоме майно у спірній ситуації має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі, третя особа, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що документ купівлі-продажу прав вимоги є документом, що підтверджує перехід речового права (іпотеки) до іншої особи в розумінні Закону України «Про іпотеку» та є підставою для внесення змін до обтяження (запису про іпотеку).

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначив, що згідно вимог п. 57 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видача нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передача заставної, видача дубліката заставної проводяться відповідно до вимог закону, цього Порядку та з урахуванням особливостей, зазначених у цьому розділі.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Таким чином, на думку позивача, права іпотекодержателя виникають саме за іпотечним договором (а не за будь-яким іншим договором), а будь-які зміни і доповнення до іпотечного договору (в тому числі і щодо переходу права вимоги за іпотечним договором та заміни іпотекодержателя) підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, якому передує укладення договору про внесення змін/доповнень до іпотечного договору, тому в даному випадку документом (договором), що підтверджує перехід речового права на нерухоме майно повинен бути виключно додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до іпотечного договору.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 (позичальник) укладено кредитний договір №2706/0708/71-455 від 18.07.2008, згідно предмету якого Банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 72000 доларів США на строк по 18.07.2038 включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором (а.с. 9-22).

З метою забезпечення виконання основного зобов'язання за договором №2706/0708/71-455 від 18.07.2008, між ВАТ «Сведбанк» та позивачем укладено іпотечний договір від 18.07.2008 №2706/0708/71-455-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., зареєстрований в реєстрі за №2284 (а.с. 23-27).

Пунктом 2 іпотечного договору від 18.07.2008, на забезпечення виконання основного зобов'язання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, яке стане його власністю після державної реєстрації, а саме: однокімнатну квартиру під номером 258, що знаходиться за адресою: м.Київ, пров. Бишівський, 9.

18 липня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. накладено заборону на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо вказаного об'єкта нерухомого майна (а.с. 28).

У подальшому, 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» (який є правонаступником ВАТ «Сведбанк»), як продавцем, та ПАТ «Дельта Банк», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовам якого продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г.

Відповідно до умов вказаного договору, ПАТ «Сведбанк» продало (відступило) права вимоги та передало їх, а ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі й по договору № 2706/0708/71-455.

28 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С., на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк» шляхом заміни іпотекодержателя нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу прав вимоги не є підставою для здійсненням приватним нотаріусом спірної реєстраційної дії, оскільки підставою для цього може слугувати лише правочин, що підтверджує перехід права іпотеки до іншої особи, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV (далі - Закон №898-IV (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, зокрема, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №898-IV іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

У відповідності до частин першої-другої ст.4 Закону №898-IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою на підставі повідомлення іпотекодержателя.

За змістом ст. 19 Закону №898-IV зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Статтею 24 Закону №898-IV визначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

За правилами частини третьої вказаної статті - правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) (в редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 4 Закону №1952-ІV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону.

Статтею 9 Закону №1952-ІV визначено, що державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою (об'єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_3), внесено зміни до Державного реєстру іпотек, де підставою обтяження вказано Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», 25.05.2012 та вказано іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк».

Так, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року діяв у редакції від 16.03.2010.

На час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 діяла норма Закону, яка передбачала, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу чи посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження (частина восьма ст.16 Закону №1952-ІV).

Крім того, стаття 16 Закону №1952-ІV не містила норми, яка б зобов'язувала особу подати заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, нотаріусу, яким вчинено таку дію. Дана норма набрала чинності з 04.07.2012, тобто після укладення договору купівлі-продажу прав вимоги, а тому, колегія суддів вважає, що в даному випадку, дія норми ст. 16 Закону №1952-ІV в редакції від 04.07.2012 не може розповсюджуватись на правовідносини, які фактично виникли до набрання нею чинності.

Оскільки сам договір купівлі-продажу був укладений та посвідчений нотаріально 25.05.2012, то до правовідносин щодо реєстрації внесення змін до державного реєстру стосовно обтяжень необхідно застосовувати Закон України у редакції від 16.03.2010.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2016 у справі №826/24026/15, підтримана в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.10.2016 та в ухвалі Верховного Суду України від 24.01.2017 у вказаній справі.

Колегія суддів також звертає увагу на ті обставини, що визначення, яке міститься в Законі, що «заява подається до нотаріуса, яким вчинено таку дію» не можна трактувати як виключне право подання такої заяви до тієї самої особи-нотаріуса, адже нотаріус, який раніше вчиняв дану дію, на момент внесення змін може не займатись нотаріальною діяльністю, виїхати на інше місце проживання, або ж вчиняти нотаріальні дії в іншому нотаріальному окрузі.

З матеріалів справи вбачається, що нотаріальні дії з приводу посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 вчинено приватним Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., оскаржуваний запис внесено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.М.

Пунктом 4 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» встановлено, що до набрання чинності законом про державний реєстр прав на нерухоме майно порядок державної реєстрації іпотек встановлюється Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації іпотек, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 4 Тимчасового порядку Державної реєстрації іпотек, затвердженого постановою КМ України №410 від 31 березня 2004 року (далі - Порядок №410) (у редакції, що діяла станом на 24.05.2010) державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру.

За правилами п.5 Порядку №410 державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором.

Зазначена норма на час укладення договору купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 не була скасована та не визнана неконституційною, а отже була чинною.

Відповідно до п.2 Порядку 410 у цьому Порядку наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:

- реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком;

- внесення запису до Реєстру - занесення до єдиної комп'ютерної бази даних за порядковим номером відомостей про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної.

Крім того, дана норма діяла і під час внесення приватним нотаріусом оскаржуваних змін.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Порядок №410 ніяким чином не порушує прав та інтересів позивача, так як сам кредитний договір від 18.07.2008, укладений між позивачем та ВАТ «Сведбанк», іпотечний договір від 18.07.2008, договір купівлі-продажу права вимоги від 25 травня 2012 року не визнані у встановленому порядку недійсним і, як встановлено у суді апеляційної інстанції, позика в повному обсязі до теперішнього часу позивачем не повернута, про що не заперечував представник позивача.

Посилання позивача на те, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (далі - Порядок №703) та єдиним документом який підтверджує перехід речового права на нерухоме майно, у спірній ситуації, мав би бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки від 18.07.2008, суд апеляційної інстанції не бере до уваги з огляду на таке.

Згідно п. 57-58 Порядку №703 державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видача нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передача заставної, видача дубліката заставної проводяться відповідно до вимог закону, цього Порядку та з урахуванням особливостей, зазначених у цьому розділі. Для проведення державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою заявник подає органові державної реєстрації прав документи, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку.

У відповідності до п. 27 Порядку №703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Пунктом 20 Порядку №410 встановлено, що під час подання повідомлення про внесення змін і додаткових відомостей до запису Державного реєстру іпотек іпотекодержатель, зокрема, подає реєстратору текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору або договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором.

Вказаний Порядок №410 згідно Постанови Кабінету Міністрів України №824 від 05.09.2012 втратив чинність лище 01 січня 2013 року.

Отже, договір купівлі-продажу прав вимоги є підставою для внесення змін до обтяження (запису про іпотеку).

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що прийняття рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснення заміни іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк» від 25.12.2012 здійснено на підставі чинного законодавства України та з урахуванням норм Порядку №410, а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування такого запису в Державному реєстрі іпотек відсутні.

Будь-яких порушень з боку приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка В.С. вимог чинного законодавства, які б порушували права та охоронювані законом інтереси позивача, колегією суддів в ході розгляду справи не встановлено.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» про визнання протиправним та скасування запису - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття судового рішення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 31 січня 2018 року.