Справа № 335/10569/17
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(в порядку спрощеного позовного провадження)

18 січня 2018 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, протиправними та зобов'язання відновити виплату пенсії з моменту її припинення, тобто з 1 березня 2017 року.

В обґрунтування позову зазначав, що він раніше був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1, де і отримував пенсію по інвалідності. У листопаді 2015 р. позивач перемістився до м. Запоріжжя у зв'язку із проведенням АТО, де звернувся до відповідача із заявою про взяття на облік та нарахування пенсії. Відповідач виплачував позивачеві пенсію, але починаючи з березня 2017 р. безпідставно припинив нараховувати пенсію. Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними, оскільки виплата пенсії припинена з підстав, що не передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Також до вказаного Закону та інших нормативно-правових актів не вносилися зміни, які б обмежували права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат. Спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово перемістилися з району проведення АТО, що визначений постановами КМУ № 531 від 01.10.2014, № 637 від 05.11.2014, № 595 від 07.11.2014, не мають сили закону, а тому не можуть звужувати права громадян, що встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

З наведених підстав позивач просив визнати дії відповідача щодо призупинення виплати йому пенсії протиправними та зобов'язати відповідача відновити йому виплату пенсії з моменту її припинення, тобто з 1 березня 2017 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2017 у справі відкрито скорочене провадження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2017 призначено судовий розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

23.10.2017 від Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до суду надійшли письмові заперечення, в яких відповідач із посиланням на норми чинного законодавства просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачу скасовано довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 18.11.2015 № НОМЕР_2. Тому, за актом з питань призначення пенсій внутрішньо переміщеним особам, відповідачем по справі було відмовлено у виплаті пенсії з 01.03.2017.

Також, до суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

15.12.2017 набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII, згідно з яким КАС України викладено у новій редакції.

Підпунктом 10 п. 1 Перехідних положень КАС України установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокрема справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до приписів статей 257 та 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 18.11.2015 є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, про що свідчить довідка від 18.11.2015 № НОМЕР_2 (а.с. 6).

Позивач з 01.12.2015 перебував на пенсійному обліку у Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, де отримував пенсію по інвалідності як внутрішньо переміщена особа з району проведення АТО.

Зокрема, з письмових заперечень відповідача випливає, що позивач 18.11.2015 отримав довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та 01.12.2015 звернувся до відповідача з документами для призначення пенсії з особистою заявою. Починаючи з березня 2017 року виплата пенсії позивачеві була припинена. Згідно з інформацією з УПСЗН по Вознесенівському району ЗМР, позивачу скасовано довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Тому, за актом з питань призначення пенсій внутрішньо перемішеним особам, відповідачем було відмовлено у виплаті пенсії з 01.03.2017.

З наданої письмової інформації УПСЗН по Вознесенівському районі ЗМР випливає, що на момент введення в дію змін до постанови КМУ від 01.10.2014 № 509 про безстроковість дії довідок, довідка ОСОБА_1 не була продовжена, тому й не була переведена автоматично програмним комплексом з 20.06.2016 безстроково. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не звертався для продовження дії довідки, довідку ОСОБА_1 було скасовано відповідно до резолюції начальника управління Трофимової Ю.Л. на службовій записці, наданій 15.02.2016 заступником начальника управління - начальником відділу праці Хохотвою Г.М., як таку, в якої закінчився термін дії, та відповідний запис внесено 15.02.2017 до Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб.

З 18.05.2016 ОСОБА_1 нову довідку не отримував.

Відповідач вказує, що позивач до УПФУ з метою поновлення виплати пенсії не звертався.

У зв'язку з припиненням виплати пенсії позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

За визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (в редакції на момент видачі позивачу довідки про взяття на облік), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З 13.01.2016 з урахуванням внесених Законом № 921-VIII від 24.12.2015 змін, статтею 4 Закону № 1706-VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За правилами ст. 5 вказаного Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Положення ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону надають вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості. Цей перелік не передбачає розширеного тлумачення.

14.06.2016 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно з п.1 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.п. 2-3 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Реєстрація місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи здійснюється в установленому законодавством порядку.

За приписами п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України „Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

При цьому, комісія не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення щодо припинення соціальної виплати надсилає копію такого рішення органам, що здійснюють соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення (п. 13 цього Порядку).

З огляду на наведені правові норми, відповідач зазначає, що виплата пенсії позивачу припинена правомірно у зв'язку з закінченням терміну дії довідки та скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Однак, суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки такі дії не узгоджуються з приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, перелік підстав припинення виплати пенсії визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

З урахуванням наведеного, підстава припинення виплати пенсії має бути визначена безпосередньо законом, отже до спірних правовідносин застосуванню підлягає Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які мають вищу юридичну силу по відношенню до Постанов Кабінету Міністрів України.

Припинення виплат через підстави, визначені у підзаконному нормативному акті (зокрема через припинення дії довідки внутрішньо переміщених осіб), суд вважає необґрунтованим, оскільки закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. При цьому, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на викладене, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», так як вказані приписи підзаконного нормативно-правового акту, яким встановлено інші випадки припинення соціальних виплат, суперечать нормам ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого виплата пенсії може припинятися виключно з підстав, встановлених законом.

Отже, суд доходить висновку щодо порушення відповідачем вимог ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки з березня 2017 року позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

За таких обставин позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

В цей же час, підстав для застосування положень п.1 ч. 1 ст. 371 КАС України суд не вбачає, оскільки предметом позовних вимог не було стягнення пенсії у повному розмірі, а позовні вимоги носили зобов'язаний характер.

Згідно з абзацем 2 ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, суд присуджує до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Держави Україна судовий збір у розмірі 640 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 3, 8, 9, 14, 15, 19, 32, 43, 59, 72-77, 90, 94, 139, 143, 160, 168, 189, 243-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295, 370, пп. 10 п. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо припинення з 1 березня 2017 року виплати ОСОБА_1 пенсії.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту її припинення, тобто з 1 березня 2017 року.

Стягнути на користь Держави Україна судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Рішення прийнято за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні та складено у повному обсязі 18 січня 2018 р.

Рішення може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Шалагінова