Справа № 802/2069/17-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2069/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар Павло Анатолійович

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

29 січня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Вінницького районного суду Вінницької області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Вінницького районного суду Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій та стягнення вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернулася із адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Вінницького районного суду Вінницької області, в якому просила визнати протиправними дії Вінницького районного суду Вінницької області та Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області щодо не нарахування та не виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою; зобов'язати голову Вінницького районного суду Вінницької області видати наказ про виплату вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою; стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області на користь позивача вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою в сумі 77 575, 02 грн.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 22 листопада 2017 року позов задовольнив частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційні скарги з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач 1, а саме Вінницький районний суд Вінницької області, вважає, що ОСОБА_2 не пройшла кваліфікаційного оцінювання, визначеного законом, тому не має правових підстав претендувати на отримання вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, яка регламентована в ч.1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року.

В апеляційній скарзі відповідач 2, а саме Територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області зазначає, що реалізація права позивача на звільнення у зв'язку із відставкою відбулась у момент прийняття Верховною Радою України відповідної постанови, тобто 22.09.2016 року, і тому до спірних правовідносин слід застосовувати ті положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття такої постанови. Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що наказом в.о. голови Вінницького районного суду Вінницької області від 04.10.2016 №23-к/г, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII "Про звільнення суддів", ОСОБА_2 відраховано зі штату Вінницького районого суду Вінницької області 04.10.2016 року, як таку, що звільнена у відставку. Згідно вказаного наказу Відділ планово-фінансової діяльності, обліку та звітності ТУ ДСА у Вінницькій області зобов'язано провести розрахунок з ОСОБА_2 та виплатити їй компенсацію за щорічну основну відпустку пропорційно відпрацьованому часу за період роботи з 21.06.2016 по 04.10.2016 тривалістю 06 календарних днів та додаткову оплачувану відпустку пропорційно відпрацьованому часу за період роботи з 21.06.2016 по 04.10.2016 тривалістю 03 календарні дні.

04.10.2016 позивач звернулася до в.о. голови Вінницького районного суду Вінницької області із заявою про виплату вихідної допомоги в зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою згідно до положень ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-19.

Листом від 04.10.2016 в.о. голови Вінницького районного суду Вінницької області надано відповідь на заяву позивача в якій повідомлено про відсутність підстав видачі наказу про виплату вихідної допомоги в зв`язку з відставкою, оскільки відповідно до п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" право на отримання щомісячного довічного грошового утримання має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше 3 роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатам такого оцінювання, а ОСОБА_2 такого оцінювання не пройшла.

14.08.2017 позивач звернулася до ТУ ДСА у Вінницькій області із заявою, у якій просила виплатити їй передбачену статтею 143 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" вихідну допомогу в зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Листом від 15.08.2017 №04-36/2146, ТУ ДСА у Вінницькій області повідомлено позивача, що виплата вихідної допомоги у зв'язку із виходом судді у відставку не передбачено Законом України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції чинній на момент її звільнення. Положення Закону в редакції від 02.06.2016 №1402-VІІІ не може бути застосовано до звернення позивача, оскільки положення вказаного Закону набули чинності після прийняття Верховною Радою України постанови від 22.09.2016 про звільнення з посади судді Гриценко І.Г.

Одночасно, поінформовано позивача, що будь-які виплати здійснюються відповідно до наказів голови відповідного суду, як керівника бюджетної установи. Проте, до Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області не надходив наказ голови суду щодо виплати ОСОБА_2 вихідної допомоги. За таких обставин територіальне управління було не в праві здійснювати виплату вихідної допомоги.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції чинній на момент подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 122 Закону № 2453-VI, питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ, суддя, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Водночас Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ втратив чинність на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ.

При цьому положеннями частини 1 статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції до 01.04.2014 року) передбачалося, що суддя, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01.04.2014 року, було внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та виключено з нього статтю 136, якою передбачалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти діють з моменту набрання ними чинності і поширюються на всі правовідносини, які виникли під час їхньої дії за виключенням, якщо вони погіршують правове становище особи або в інший спосіб порушують права і законні інтереси особи .

Цей принцип закріплений у ч. 1 ст.58 Конституції України.

Даючи офіційне тлумачення положенню ч. 1 ст. 58 Конституції України, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 9 лютого 1999 року N 1- рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив що «дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

У відповідності до ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402- VIII, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Зазначений Закон набрав чинності з 30 вересня 2016 року.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 10-рп/2013 від 19 листопада 2013 року зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу.

За загальним правилом, вихідна допомога пов'язана з виконанням працівником своїх трудових обов'язків і підлягає виплаті за обставин та в розмірах, встановлених законом (ст.44 КЗпП України).

Згідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача, тобто станом на 22.09.2016 року.

В свою чергу, 30.09.2016 року набув чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, частина перша статті 143 якого визначає, що суддя, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Як попередньо встановлено судом першої інстанції, наказом голови Вінницького районного суду Вінницької області від 04.10.2016 року №23-к/г ОСОБА_2, як таку, що звільнена у відставку відраховано зі штату Вінницького районного суду Вінницької області з 04.10.2016 року.

Фактично реалізувати право судді у відставці, зокрема право на вихідну допомогу судді, позивач міг лише з 04.10.2016 року.

Тобто на момент прийняття вказаного наказу діяла норма ч. 1 ст. 143 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, що передбачає виплату вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою судді, який вийшов у відставку.

З матеріалів справи слідує, що в.о. голови Вінницького районного суду Вінницької області видано наказ про відрахування зі штату та припинення з 04.10.2016 року нарахування відповідних доплат до посадового окладу за вислугу років судді Вінницького районного суду Вінницької області Гриценко І.Г., а, станом на 30.09.2016 року позивач перебувала на посаді судді Вінницького районного суду Вінницької області.

А тому, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що на ОСОБА_2 поширювалася дія норми ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що Вінницьким районним судом Вінницької області зроблено помилковий висновок про відсутність у позивача права на виплату вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, що, в свою чергу, потягло вчинення протиправних дій відповідачем 1 щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті такої допомоги.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача 1 на пункти 22,23,25 Розділу XII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року щодо необхідності проходження кваліфікаційного оцінювання та підтвердження своєї здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді, для отримання вихідної допомоги, судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки зазначені положення застосовуються для виплати суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.

В апеляційній скарзі відповідача 2 вказується, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав, встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017), оскільки, на думку відповідача, датою з якої позивач мав дізнатися про порушення своїх прав є момент ознайомлення із наказом відповідача 1 від 04.10.2016, в той час як до суду останній звернувся лише 14.11.2017.

Оскільки позивачем оскаржувалася протиправна відмова Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області у виплаті їй вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, викладена у листі від 15.08.2017 №04-36/2146 в той час як до суду позивач звернувся з даним адміністративним позовом 27.11.2017, про що свідчить відповідна дата на штампі вхідної кореспонденції Вінницького окружного адміністративного суду. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не пропущено шестимісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав, встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017), а клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском строків позовної давності позивачем задоволенню не підлягало.

З обставин адміністративної справи, встановлених судом першої інстанції, вбачається, що відповідачами повністю не доведено правомірності своїх дій, відтак частково позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Вінницького районного суду Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.