Справа № 538/1233/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Грузман Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 р. Справа № 538/1233/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Лях О.П.,

суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 13.12.2017р., м.Лохвиця Полтавської області, повний текст складено 13.12.2017 року, по справі № 538/1233/17 за позовом ОСОБА_3 до Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправною відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення та зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату призначеного щомісячного довічного грошового утримання, з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом до Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - відповідач, Лохвицьке ОУПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. (а.с.1-3)

Постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 13.12.2017р. адміністративний позов ОСОБА_3 частково задоволено (а.с.38-40):

- визнано неправомірною бездіяльність Лохвицького ОУПФУ щодо нездійснення ОСОБА_3 - судді у відставці - перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, та без обмеження розміру довічного грошового утримання судді у відставці з моменту виникнення права на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці;

- зобов'язано Лохвицьке ОУПФУ здійснити ОСОБА_3 - судді у відставці - перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, та без обмеження розміру довічного грошового утримання судді у відставці, з моменту виникнення права на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці;

- зобов'язано Лохвицьке ОУПФУ подати в місячний строк звіт про виконання рішення;

- в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі (а.с.46-47).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вищевказана постанова суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, адже суперечить положенням Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до яких матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складових суддівської винагороди, отже не повинна враховуватись при обчисленні щомісячного грошового утримання .

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є суддею у відставці та отримує довічне грошове утримання судді у відставці з жовтня 2016 року в розмірі 86 % заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді.

Щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_3 призначено згідно заяви від 06.10.2016 року (а.с.21), на підставі ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 р., з урахуванням загального страхового стажу 32 роки 2 місяці, в тому числі 23 роки 8 місяців 15 днів стажу роботи на посаді судді.

При цьому, відповідно до протоколу №943 від 20.10.2016 року (а.с.23) розмір щомісячного довічного грошового утримання обчислено від розміру заробітної плати, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з урахуванням довідки виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі - ТУ ДСА України в Полтавській області) від 05.10.2016 року, згідно з якою заробітна плата, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 23200,00 грн. (а.с.22).

Слід відмітити, що у зазначеній довідці ТУ ДСА України в Полтавській області не було вказано інші виплати, які враховуються при обчисленні довічного грошового утримання, а саме, матеріальна допомога на оздоровлення, виплачена у березні 2016 року згідно наказу №2/ОС.С від 10.03.2016 року.

Згідно заяви позивача від 07.12.2016 року (а.с.24) відповідачем було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 02.12.2016 року № 494 (а.с.25) у зв'язку із зміною розміру заробітної плати, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Таким чином, ОСОБА_3 з 06.10.2016 року було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці без врахування матріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 86 % суддівської винагороди.

У вересні 2017 року ТУ ДСА України в Полтавській області ОСОБА_3 було видано нову довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 07.09.2017 року №02/1786/2017-вих (а.с.8-9, 29).

В даній довідці ТУ ДСА України в Полтавській області від 07.09.2017 року №02/1786/2017-вих було вказано станом на 01.12.2016 року заробітну плату, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка склала 25600,00 грн., у тому числі: оклад - 16000,00 грн., доплата за вислугу років 50% - 8000,00 грн., доплата за перебування на адміністративній посаді 10% - 1600,00 грн. Також, у довідці було вказано інші виплати, які враховуються при обчисленні довічного грошового утримання, а саме, матеріальна допомога на оздоровлення, виплачена у березні 2016 року згідно наказу №2/ОС.С від 10.03.2016 року - 13780,00 грн. При цьому вказано, що дана виплата в загальну суму не врахована. В той же час, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на дану суму було нараховано.

08.09.2017 року ОСОБА_3 звернулася до Лохвицького ОУПФУ з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням допомоги на оздоровлення, подавши 13.09.2017 року вищевказану довідку ТУ ДСА України в Полтавській області №02/1786/2017-вих від 07.09.2017 року про заробітну плату для обчислення грошового утримання судді у відставці. (а.с.26)

30.09.2017 року ОСОБА_3 отримала листа від Лохвицького ОУПФУ від 20.09.2017 року № К-26/02, яким їй відмовлено в перерахунку розміру довічного грошового утримання у зв'язку з відсутністю довідки для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. (а.с.4, 28)

На початку жовтня 2017 року ОСОБА_3 подала повторно заяву про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням допомоги на оздоровлення і копію довідки ТУ ДСА України в Полтавській області №02/1786/2017-вих від 07.09.2017 року про заробітну плату для обчислення грошового утримання судді у відставці (а.с.30).

Листом Лохвицького ОУПФУ від 27.10.2017 року № 2588/04 відмовлено в перерахунку розміру довічного грошового утримання у зв'язку з відсутністю підстав для перерахунку, оскільки до суддівської винагороди не включено суму допомоги на оздоровлення. (а.с.5, 31)

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що зміст матеріальної допомоги полягає у виплаті грошових коштів. Виплата сум грошової допомоги здійснювалась позивачу систематично та включена в оподатковуваний дохід, а тому матеріальна допомога на оздоровлення є складовою системи оплати праці судді.

При цьому, суд першої інстанції відмітив, що встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є заходом для забезпечення конституційного права громадянина на судовий захист.

В той же час, частково відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вказав, що дані взаємовідносини не передбачені положеннями Кодексу адміністративного судочинства України щодо негайного виконання постанов суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів, в тому числі гарантії забезпечення незалежності суддів, врегульовано положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Пунктом 8 частини 5 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом статті 126 Конституції України положення ч.3 ст. 11 Закону України "Про статус суддів" у взаємозв'язку з ч.8 ст. 14 Закону України "Про судоустрій України" (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України "Про статус суддів". Згідно з ч.1 ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Крім того, статтею 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ передбачено надання суддям щорічної оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачено і ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, тобто виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер.

До того ж, відповідно до п.п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Частиною 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ, з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, й виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, і вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами ч.3 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З правил діючої Інструкції № 5 "Зі статистики заробітної плати" вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до заохочувальних і компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

З наявної в матеріалах справи довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 07.09.2017 року №02/1786/2017-вих (а.с.8-9, 29) вбачається, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення, включена в оподатковуваний дохід судді, входить до фонду оплати праці, тобто є складовою винагороди судді.

Крім того, згідно зі ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і ст.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Наведений правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 березня 2015 року у справі №21-70а15.

З наявної в матеріалах справи довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 07.09.2017 року №02/1786/2017-вих (а.с.8-9, 29) про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 вбачається, що з матеріальної допомоги на оздоровлення отриманої позивачем, утримувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріальна допомога на оздоровлення, яка виплачувалася позивачу і з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відносяться до складу суддівської винагороди, з якого обчислюється пенсія, а тому у відповідача відсутні правові підстави для відмови позивачеві у перерахунку пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" було визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. (справа №3-рп/2013) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) статтю 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI.

Отже положення статті 2 названого Закону втратили чинність з дня проголошення рішення Конституційним Судом України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із ч.ч.1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області - залишити без задоволення.

Постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 13.12.2017р. по справі № 538/1233/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.І. Старосуд М.М. Яковенко