Справа № 336/1273/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"24" січня 2018 р. м. Дніпро справа № 336/1273/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 р. (суддя Галущенко Ю.А., м. Запоріжжя) у справі № 336/1273/17

за позовом Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

У березні 2017 року Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2017 № 53444629 в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя виконавчого збору у розмірі 12800 грн.;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2017 № 53444629 в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя виконавчого збору у розмірі 12800 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 р. позов задоволено. Постанова мотивована відсутністю правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що на адресу

відділу 20.02.2017 року надійшла заява стягувача - ОСОБА_2 про прийняття виконавчого листа № 2а-4527/11 від 27.01.2014, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії як "дитині війни" у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням різниці, яка була виплачена, за період з 02.11.2010 року та в подальшому до внесення законодавчих змін чи зміни соціального статусу позивача як "дитини війни".

Рішення немайнового характеру за якими боржник зобовязаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення підлягає виконанню відповідно до ст. 63 розділу VIII Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Запорізькій області № 53444629 від 20.02.2017 р. в порядку ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу. В п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн., як встановлено статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження".

07.03.2017 року до відділу надійшов лист від Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя від 03.03.2017 за вих. № 2958/11, відповідно до якого боржником було повідомлено, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження № 53444629 від 20.02.2017 управлінням було проведено перерахунок пенсії, в результаті якого нараховано 1015,92 грн. Що стосується виплати зазначеної суми повідомлено, що суми пенсії, нараховані при виконанні рішень суду, будуть виплачені після відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Таким чином рішення суду боржником виконано лише в частині нарахування.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення виконавчого збору в розмірі встановленого статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачені наведені боржником обставини для звільнення його від сплати виконавчого збору.

Відповідно до виконавчого листа № 2а-4527/11 від 27.01.2014 року, рішення набуло законної сили 22.10.2013 р., тобто після 01.01.2013 р., а отже під дію постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440 "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою" та Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не підпадає.

Також, на думку відповідача, у Шевченківського обєднаного УПФУ м. Запоріжжя відсутні права для подання адміністративного позову у цій справі.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В судове засідання представники учасників процесу не зявилися, повідомлені належним чином, справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.

Позивач надіслав суду відзив на апеляційну скаргу в якому просить суду залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 від 20.02.2017 року відкрите виконавче провадження № 53444629 щодо виконання виконавчого листа № 2а-4527/11 від 27.01.2014, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за рішенням про зобовязання управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії як "дитині війни" у розмірі 30 % від мінімальної пенсії з 02.11.2010 року. В п. 3 вказаної постанови державним виконавцем прийнято рішення про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12800 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки рішення суду на користь ОСОБА_2 підпадає під визначення судового рішення, яке виконується в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", тому виконавчий збір при виконанні такого рішення не підлягає стягненню відповідно до положень п. 3 ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404 від 02.06.2016 року.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 5 статті 26 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до пункту 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження". Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору є обов'язком державного виконавця.

Судом встановлено, що станом на дату винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2017 боржником рішення Шевченківського районного судом м. Запоріжжя у справі № 2а-4527/11 в добровільному порядку в повному обсязі не було виконано.

За змістом статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", який набрав чинності з 01 січня 2013 року, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 з метою реалізації Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Відповідно до вказаного Порядку виконанню підлягають рішення - виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Зі змісту ухвал Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2013 року та від 02.03.2017 року у справі № 2а-4527/11 вбачається, що виконавчий лист № 2а-4527/11 було видано позивачу 27.01.2014 на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2011 року, яка набрала законної сили у жовтні 2014 та містить вимоги зобов'язального характеру виконання, а не про стягнення коштів (періодичних платежів).

Таким чином, положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та пунктів 1 та 3 частини 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" в зазначеному випадку застосуванню не підлягають.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що оскаржена постанова державного виконавця від 20.02.2017 прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідач довів суду правомірність її прийняття, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14 червня 2017 р. у справі № 336/1273/17 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в тридцятиденний строк шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду відповідно до ст.ст. 272, 329 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко