Справа № 809/1738/17
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2018 р. справа № 809/1738/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хоми О.В.,

представника позивача - Брезіцької М.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області в особі Калуського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області до ОСОБА_3 про стягнення капіталізованих платежів в сумі 384 202,75 грн.-

ВСТАНОВИВ:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області в особі Калуського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про стягнення капіталізованих платежів в сумі 384 202,75 грн.

В рамках реформування судової системи України, 03.10.2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який згідно з пунктом 1 розділу 6 Прикінцевих положень цього Закону та на підставі пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» від 30.11.2017 року за № 2 набрав чинності 15.12.2017 року.

Підпунктом 10 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З врахуванням цих обставин суд керується положеннями Кодексу у редакції від 15.12.2017 року та розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, необґрунтовано та безпідставно не визнав до сплати грошові вимоги щодо капіталізації платежів для розрахунку з потерпілим ОСОБА_4, який отримав виробничу травму під час роботи у фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 У зв'язку з припиненням підприємницької діяльності у відповідача виникло зобов'язання перед Фондом щодо сплати капіталізованих платежів для продовження страхових виплат по відшкодуванню шкоди, завданої здоров'ю внаслідок нещасного випадку на виробництві. Просить стягнути капіталізовані платежі з відповідача в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву (а.с.48). Зазначив, що відповідач шкоди здоров'ю потерпілому не заподіював, при настанні страхового випадку зобов'язання з відшкодування шкоди виникає тільки у страховика - Фонду соціального страхування, а у роботодавця обов'язок виникає тільки щодо сплати страхових внесків за застрахованих осіб. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, здійснюючи підприємницьку діяльність був платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та перебував на обліку у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, яке в подальшому реорганізовано шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у Фонд соціального страхування України.

Зазначеним Фондом щомісячно здійснюються страхові виплати потерпілому на виробництві ОСОБА_4, який отримав виробничу травму під час роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, державним реєстратором 21.07.2017 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

15.11.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою - вимогою щодо сплати капіталізованих платежів на суму 384 202, 75 грн. для продовження страхових виплат потерпілому від нещасного випадку на виробництві - ОСОБА_4 (а.с.38-39).

Заявою від 30.11.2017 року відповідачем надано відповідь на заяву - вимогу, якою зазначено про відсутність правових підстав для сплати цих коштів з підстав відсутності зобов'язань перед потерпілим у зв'язку з нещасним випадком та припинення підприємницької діяльності не у порядку визнання банкрутом (а.с.40).

Не погоджуючись з вищевказаним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Основними принципами страхування від нещасного випадку є серед іншого: обов'язковість страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом; обов'язковість фінансування Фондом витрат, пов'язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; цільового використання коштів соціального страхування; відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом (ч.3 зазначеного Закону).

В силу вимог частини 2 статті 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", роботодавець як страхувальник зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; інформувати про кожний нещасний випадок або професійне захворювання на підприємстві; повернути Фонду суму виплаченого матеріального забезпечення та вартість наданих соціальних послуг потерпілому на виробництві у разі невиконання своїх зобов'язань щодо сплати страхових внесків.

Статтею 35 цього Закону визначено, що страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.

Страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку (ст.36 Закону).

Порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим (ч.6 ст.36 Закону).

За змістом статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що страхові внески - це кошти відрахувань на окремі види загальнообов'язкового державного соціального страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", кошти, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; страхові кошти - акумульовані страхові внески, суми від фінансових санкцій та інші надходження відповідно до законодавства для здійснення матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг згідно з цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", джерелами формування коштів Фонду є, зокрема, страхові внески страхувальників та застрахованих осіб; капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Капіталізація платежів платоспроможної юридичної особи, яка ліквідується, здійснюється на підставі Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 765 .

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Порядку № 765, капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів. Під час розрахунку сум цих платежів повинні враховуватися заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати по догляду за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів та види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, необхідність сплати одноразової допомоги у зв'язку з травмою або професійним захворюванням, які можуть призвести до смерті потерпілого, а також інших виплат, передбачених законодавством.

За змістом пункту 3 Порядку № 765, капіталізація платежів розраховується на період, що визначається як різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації.

Таким чином, наведеними нормами законодавства страхувальника зобов'язано проводити капіталізацію страхових виплат у всіх випадках ліквідації, а не тільки у випадку ліквідації внаслідок банкрутства, але й з інших підстав, передбачених законодавством, та не залежно від вини у настанні нещасного випадку на виробництві.

Судом встановлено, що 07.12.2001 року здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Відповідно до трудового договору від 24.01.2006 року, зареєстрованого у державній службі зайнятості, у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 перебував ОСОБА_4.

23.06.2007 року, під час роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з ОСОБА_4 стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав виробничу травму, що підтверджується актом форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с.24).

ОСОБА_4 перебуває на обліку в Калуському відділені Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, має зареєстрований страховий випадок трудового каліцтва.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 24.10.2007 року ОСОБА_4 втратив 30% професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності. Під час повторного переогляду за висновками МСЕК від 22.06.2016 року серії АБ №0036524 потерпілому ОСОБА_4 визначено втрату професійної працездатності 30% та ІІІ група інвалідності, з повторним оглядом 22.06.2019 (а.с.28-29).

Постановою Калуського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 07.09.2017 року потерпілому ОСОБА_4 продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату в розмірі 593,28 грн. з 01.08.2017 року по 30.06.2019 року включно (а.с.30).

У зв'язку з припиненням підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, у відповідності до отриманої таблиці смертності та середньої очікуваності тривалості життя чоловіків та жінок в Україні у 2016 році, позивачем проведена капіталізація платежів для продовження страхових виплат у відповідності до Довідки МСЕК потерпілому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вік якого на дату ліквідації страхувальника становив 36 років. Загальна сума потреби в розрахунку з потерпілим склала 384 202, 75 грн. (а.с.41).

Відповідачем кошти не сплачені.

Частиною 7 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (ст. 51 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

При цьому суд зазначає, що відповідальною особою стосовно фізичної особи-підприємця є така фізична особа, припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності та не змінює порядків виконання відповідних зобов'язань, а відтак суми капіталізованих платежів, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницького діяльності, що припинив свою діяльність, підлягають стягненню з фізичної особи.

Враховуючи, що проведення капіталізації для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності перед потерпілим ОСОБА_4 від нещасного випадку, відповідачем в добровільному порядку не виконано, то капіталізовані платежі в розмірі 384 202, 75 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області в особі Калуського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

При цьому суд не погоджується із твердженнями відповідача про відсутність у позивача права звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки позивач у даному випадку діє на виконання владних управлінських функцій.

Згідно із частиною 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 77300) на користь Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області в особі Калуського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області (, вул. Мельника,11, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76014) капіталізовані платежі в сумі 384 202,75 грн. (триста вісімдесят чотири тисячі двісті дві гривні 75 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.

Рішення складене в повному обсязі 29.01.2018 р.