Справа № 804/5341/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 р. Справа № 804/5341/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання ОСОБА_1 ОСОБА_2
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управлівння Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2017р. ОСОБА_4 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, викладену у листі №Ч-666/0-956/6-17 від 03.03.2017р., у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безплатної приватизації;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 вхідний номер Ч-666/0/5-17 від 25.01.2017р. та прийняти за ним відповідне рішення;

- стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу адвокатом у розмірі 3000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі ст. 15-1, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, позивач звернувся до відповідача із клопотанням від 25.01.2017р. за вх. №Ч-666/0/5-17 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації. Проте, 03.03.2017р. листом №Ч-666/0-956/6-17 відповідач повідомив, що клопотання не відповідає вимогам ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України та позивачу запропоновано доповнити звернення інформацією, передбаченою ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, а також належним чином оформити додатки та доповнити інформацією, передбаченою ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України. Однак, позивач не погоджується із зазначеним та вважає, що клопотання відповідає вимогам ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України та необхідність його доповнення відсутня. Також згідно до Додатку №1 до Договору №126 від 22.07.2017р. позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу адвокатом, яку він поніс у сумі 3000,00 грн. 21.10.2017р. представником позивача було надано додаткові письмові пояснення, в яких він зазначає, що всупереч вимогам ч. 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» лист відповідача від 03.03.2017р. не містить жодних посилань на обставини підстави для відмови, які викладені у його запереченнях: не зазначено яким саме чином (зазначенням якої саме конкретної інформації) слід доповнити клопотання та додатки до нього). Щодо доводів відповідача, наведених у його запереченнях, про невідповідність графічних матеріалів, долучених до клопотання, то представник позивача зазначає, що нормами діючого земельного законодавства не передбачено вимог до їх змісту та вигляду.

Представник позивача подав клопотання, у якому просив розглянути справу у письмовому провадженні (а.с.56).

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 05.10.2017р., що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника позивача (а.с.44).

Разом з тим, представником відповідача 21.09.2017р. до канцелярії суду були подані письмові заперечення на позов у яких відповідач просив у задоволенні даного позову відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Юр'ївської ради Царичанського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації до якого були додані копія паспорту, копія ІНН, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. За результатами розгляду вказаного клопотання було надано відповідь від 03.03.2017р. (Ч-666/0-956/6-17), яка є мотивованою відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту документації із землеустрою у звязку з тим, що з метою розгляду наданого звернення по суті в порядку ст. 118 Земельного кодексу України, необхідно оформити звернення згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: звернення повністю доповнити інформацією, передбаченою ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, додатки належним чином оформити та доповнити інформацією, передбаченою ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України. Зокрема, представник відповідача зазначила, що із змісту клопотання позивача вбачалось, що земельна ділянка знаходилась на території Юр'ївської ради Царичанського району Дніпропетровської області, проте відповідно до ст. 133 Конституції України та Указу Президії Верховної ОСОБА_5 Української РСР від 12.03.1981р. №1654-Х «Про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою Української РСР», такої адміністративно-територіальної одиниці не існує, у звязку з чим позивачу і було запропоновано привести клопотання у відповідність. Крім того, на план-схемі, який було додано до клопотання не було зазначено саме «бажане місце розташування земельної ділянки площею 2,00 га» відповідно до імперативної норми ст. 118 Земельного кодексу України. За викладеного, представник відповідача вважає, що при розгляді клопотання позивача та надання відповіді у вигляді вмотивованої відмови відповідачем не було порушено вимог норм чинного законодавства. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат за послуги адвоката у розмірі 3 000 грн., представник відповідача у додаткових письмових поясненнях від 31.10.2017р. зазначає, що у договорі №126 від 22.07.2017р. відсутній розрахунок погодинної вартості виконання робіт за конкретні дії, також не вбачається, що адвокат приймає на себе обовязки щодо ведення саме даної справи, проте вимога щодо компенсації направлена саме до відповідача. Також до матеріалів справи не долучено акт приймання-передання виконаних робіт на підтвердження сплати позивачем гонорару адвокату у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно до ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 ст.128 вказаного Кодексу визначено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

Враховуючи наведене, подане представником позивача клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні, неявку представника відповідача у судове засідання, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, строки вирішення спору, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представників позивача та відповідача за наявними у ній доказами з урахуванням наданих відповідачем письмових заперечень на позов згідно до вимог ч.4, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наданих сторонами суду копій документів судом встановлені наступні обставини у справі.

25.01.2017р. ОСОБА_4 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із клопотанням щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Юр'ївської ради Царичанського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, при цьому, до даного клопотання були додані копія паспорту, копія ідентифікаційного коду, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 27).

Вказане клопотання із доданими до нього копіями документів було зареєстровано відповідачем за №Ч-666/0/5-17 від 25.01.2017р., що підтверджується відповідною відміткою на клопотанні (а.с. 27).

У подальшому, 03.03.2017р. відповідачем було надано лист №Ч-666/0-956/6-17, у якому зазначено, що з метою розгляду наданого звернення по суті в порядку ст. 118 Земельного кодексу України необхідно звернення повністю доповнити інформацією, передбаченою ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України та додатки належним чином оформити та доповнити інформацією, передбаченою ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, що підтверджується змістом відповідного листа (а.с. 8).

Позивач вважає, що наведені вище підстави щодо відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою, викладені відповідачем у листі від 03.03.2017р., є такими, що порушують її права, гарантовані ст.ст. 118, 121, 122 Земельного кодексу України, оскільки клопотання та додатки до нього відповідають вимогам, передбаченим ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини у галузі земельних відносин, повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у цій галузі та їх повноваження врегульовані Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016р. №333, а також Земельним кодексом України.

Згідно п. 13 ч.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016р. №333 Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі ( у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 Міністрів Автономної Республіки Крим, ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою та техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що клопотання позивача про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою повинно було бути розглянуто відповідачем як субєктом владних повноважень у місячний строк із прийняттям відповідного рішення про надання такого дозволу або із наданням вмотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи 25.01.2017р. позивач звернувся до відповідача із клопотанням від 25.01.2017р. за вх. №Ч-666/0/5-17 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Юр'ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, до клопотання було додану копію паспорта, копію ІНН та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.27).

03.03.2017р. листом №Ч-666/0-956/6-17, який, як зазначає відповідач є мотивованою відмовою у наданні дозволу, повідомив позивача про те, що клопотання не відповідає вимогам ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України та позивачу запропоновано доповнити звернення інформацією, передбаченою ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, а також належним чином оформити додатки та доповнити інформацією, передбаченою ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (а.с.8).

Проте, відповідач, надаючи відмову у наданні відповідного дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у своєму листі від 03.03.2017р., належним чином не проаналізував надані позивачем документи, не звернув уваги на наявність долучених до клопотання додатків, які передбачені . 6 ст. 118 Земельного кодексу України, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та не навів мотивованої відмови у наданні такого дозволу з урахуванням повноважень відповідача в частині розпорядження землями державної власності для ведення особистого селянського господарства.

За таких обставин, враховуючи наведене та те, що прийнята відповідачем відмова у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у листі від 03.03.2017р. є не мотивованою та взагалі не містить будь-яких мотивованих обґрунтувань з урахуванням ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, а тому суд приходить до висновку, що наведена у вищевказаному листі відмова відповідача є протиправною та такою, що прийнята без дотримання вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, тобто є невмотивованою.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача у письмових запереченнях не навела обґрунтованих доказів та підстав, які б свідчили про вмотивованість та обґрунтованість прийнятої відповідачем відмови, наведеної у листі від 03.03.2017р. при розгляді клопотання позивача від 25.01.2017р. з урахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні.

Є безпідставними і доводи представника відповідача про те, що у клопотанні позивача було зазначено про знаходження бажаної земельної ділянки на території Юрївської ради, проте такої адміністративно-територіальної одиниці не існує, а на плані-схемі, який було додано до клопотання, не було зазначено саме «бажане місце розташування земельної ділянки площею 2,0 га», з огляду на те що вказані твердження не відповідають дійсності так як зі змісту доданих до клопотання плану-схеми розташування земельної ділянки було зазначено, що вона знаходиться на території Юрївської сільської ради, що давало можливість відповідачеві ідентифікувати розташування бажаної земельної ділянки, при цьому, зміст плану-схеми місця розташування земельної ділянки містить не лише бажане місце розташування земельної ділянки, але й містить її орієнтовний кадастровий номер, а саме: :02:002:0019 та зазначено її площу розміром 2,00 га (а.с.7).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши дії відповідача згідно до вимог ч.3 ст.2 вказаного Кодексу під час прийняття відповідачем рішення про відмову у наданні позивачеві дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за клопотанням позивача, викладеного у листі №Ч-666/0-956/6-17 від 03.03.2017р., суд приходить до висновку, що відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у звязку з чим позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою з мотивів, викладених у вказаному вище листі, підлягають задоволенню у звязку з їх невмотивованістю.

Також, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність відмови відповідача у наданні позивачеві дозволу на розроблення документації із землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, слід і задовольнити похідні позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача розглянути клопотання позивача за вх. №Ч-666/0/5-17 від 25.01.2017р. та прийняти за ним відповідне рішення, виходячи із повноважень адміністративного суду, визначених ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат позивача, понесених позивачем по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу згідно Додатку №1 до Договору №126 від 22.07.2017р., які позивач поніс у сумі 3000 грн., то в цій частині вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 1120 грн.00 коп., виходячи з наступного.

За приписами ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

У відповідності до вимог ч.1, ч.3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, повязані з оплатою адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину.

Такий прожитковий мінімум був встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017р. у розмірі 1600 грн.

Як вбачається із наданих представником позивача копій виписок банку позивачем понесені витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн., які перераховані на рахунок адвоката через банківську установу, проте, згідно розрахунку, наданого представником позивача сума витрат на правову допомогу становить 2560 грн., виходячи з витрачених чотирьох годин адвокатом на надання правової допомоги позивачеві, а саме: вивчення документів та розробка правової позиції (30 хвилин); підготовка позовної заяви ( 1 година); подання позову до суду (30 хвилин); участь у судовому засіданні 13.02.2017р. (30 хвилин); підготовка та подання до суду письмових пояснень (1 година); очікувана участь в судовому засіданні 31.10.2017р. (30 хвилин). З наведеного представником позивача розрахунок визначений наступним чином: 1600 х0,4 х4 =2560 грн. (а.с.52-55).

Разом з тим, такий розрахунок не відповідає вимогам ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки суду не надано доказів погодинного розрахунку надання правової допомоги та не зазначено вартість кожної із вчинених дій з надання правової допомоги, а наданий розрахунок не відповідає дійсним обставинам справи, зокрема, відсутністю судового засідання у даній справі 13.02.2017р. з урахуванням того, що даний позов був поданий до суду 21.08.2017р., судове засідання 31.10.2017р. здійснювалося без участі представника позивача у письмовому провадженні, а тому суд вважає за необхідне витрати на правову допомогу розрахувати із фактично здійсненої адвокатом правової допомоги з урахуванням вищенаведених вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», виходячи з наступного розрахунку, а саме: відповідно до вказаної ст.1 Закону, 40% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб за одну годину роботи адвоката становить 640 грн. (1600/100х40), таким чином з урахуванням складності даного позову вивчення документів, розробка правової позиції та підготовка даної позовної заяви, ознайомлення з матеріалами справи, які становлять 35 аркушів справи, не може перевищувати 30 хвилин, що становить 320 грн. (640/2); підготовка письмових пояснень з урахуванням аналізу їх змісту не може перевищувати 15 хвилин, що становить 160 грн.; також позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору згідно платіжного доручення №60 від 23.07.2017р. у сумі 640 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, загальна сума витрат позивача зі сплати судового збору у даній справі, а також витрат на правову допомогу складає 1120 грн. 00 коп. (320+160+640).

Частиною 1 ст.94 вказаного Кодексу встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене та виходячи з вимог ст.ст.90,94 Кодексу адміністративного судочинства України вказані понесені позивачем витрати у даній справі зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу підлягають стягненню з бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, у даному випадку, відповідача Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області виходячи з вищенаведених обставин, обґрунтувань та норм чинного процесуального законодавства.

В іншій частині стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу слід відмовити, оскільки інша сума у розмірі 1880 грн., яка перерахована позивачем на рахунок адвоката жодними доказами не підтверджена, з урахуванням того, що навіть представник позивача надав розрахунок на меншу суму у розмірі 2560 грн.

З огляду на викладене, заперечення представника відповідача щодо стягнення з відповідача витрат позивача на правову допомогу, викладених у поясненнях відповідача не беруться судом до уваги, оскільки вони суперечать вимогам ст.87, ст.90, ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, викладену у листі №Ч-666/0-956/6-17 від 03.03.2017р. у наданні ОСОБА_6 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Юрївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (49004, м. Дніпро, вул. Олександра Поля, 2) повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 (49019, м. Дніпро, вул. Числова, 2) за вх. №Ч-666/0/5-17 від 25.01.2017р. та прийняти за ним відповідне рішення.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з рахунків бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (49004, м. Дніпро, пр.Поля, 2) на користь ОСОБА_3 (49019, м. Дніпро, вул. Числова, 2) судові витрати по сплаті судового збору, а також витрати на правову допомогу у загальному розмірі 1120 грн. 00 коп. ( одна тисяча сто двадцять грн. 00 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1