Справа № 826/12242/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2018 року № 826/12242/17

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доСвятошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у м. Києва, в я кому просила суд :

- визнати протиправною діяльність та бездіяльністю посадових осіб Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києва, правонаступником якого є Святошинський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у м. Києва в частині накладення та не зняття арешту з майна ОСОБА_1;

- зобов'язати Святошинський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у м. Києва зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 1374458), накладений постановою № 6-65/1 від 26.02.2001 року Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем накладено арешт на майно, що належить позивачу та її чоловіку, при цьому про існування такого виконавчого провадження позивачу не було відомо. На даний час матеріали виконавчого провадження відповідачем знищено.

В судове засідання представник відповідача не заявився, письмових заперечень з приводу заявленого позову до суду не надано.

В судовому засіданні 29.11.2017 року, враховуючи неявку представника від подача та керуючись ч.6 ст. 128 КАС України, судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 09.12.2003 року квартира, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 (надалі - квартира) належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомості від 20.09.2017 року № 97886582 позивачу стало відомо, що на вказану квартиру накладено арешт Постановою Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградську районі № 6-65/1 від 26.02.2001 року.

Оскільки про наявність будь-яких виконавчих проваджень та накладення арешту на квартиру позивачу стало відомо лише у вересні 2017 року, нею через представника подано до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у м. Києва заяву про надання можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт та відповідно заяву, про прийняття рішення про зняття арешту з квартири.

Листом від 29.09.2017 року за № В/21 Святошинським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у м. Києва повідомлено представника позивача, що виконавче провадження, в рамках якого винесено Постанову Відділом Державної виконавчої служби у Ленінградську районі № 6-65/1 від 26.02.2001 року, відсутнє, оскільки завершився термін зберігання такого.

Крім того, повідомлено, що станом на 29.09.2017 року у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у м. Києва відсутні виконавчі провадження, за якими боржниками є ОСОБА_3, ОСОБА_1 чи ОСОБА_4

Враховуючи наведені обставини, Святошинським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у м. Києва повідомлено позивача про відсутність правових підстав для задоволення її заяви та запропоновано звернутись до суду.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, ОСОБА_5 вважає дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві щодо не зняття арешту з належного її сину майна протиправними, а тому позивач звернулась до суду із даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, у тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Приписами частини 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено мету такого арешту, а саме: арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження.

З аналізу наведених норм вбачається, що якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

З наданих у судовому засіданні пояснень позивача, судом встановлено, що Постановою Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києва від 26.02.2001 року № 6-65/1 безпідставно накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 1374458), що належить позивачу на праві власності.

Відповідачем письмових заперечень щодо заявленого позову не надано, однак із змісту листа від 29.09.2017 року за № В/21 вбачається, що на даний час виконавчі провадження, в яких боржником являється позивач, у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва ГТУ юстиції у м. Києві відсутні, а про підстави винесення Постанови Відділом Державної виконавчої служби у Ленінградському районі № 6-65/1 від 26.02.2001 року невідомо.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_1, який накладено Постановою Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському районі № 6-65/1 від 26.02.2001 року.

Позовні вимоги про визнання неправомірними дій та бездіяльності посадових осіб Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському районі, правонаступником якого є Святошинський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у м. Києва, в частині накладення та не зняття арешту з майна ОСОБА_1, задоволенню не підлягають, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна на підставі заяви боржника у завершеному виконавчому провадженні.

Крім того, на час розгляду даної справи, неможливо встановити правомірність винесення Відділом Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києва Постанови № 6-65/1 від 26.02.2001року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведені обставини позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 72-78, та 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Святошинський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у м. Києва зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 1374458) накладений постановою № 6-65/1 від 26.02.2001 року Відділом Державної виконавчої служби у Ленінградському районі м. Києва.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 2 93-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Клименчук