Справа № 462/1675/14-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2018 Київ К/9901/4771/18 462/1675/14-а
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н. В., судді Берназюка Я. О., судді Гриціва М. І., розглянувши в попередньому судовому засіданні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Львівське комунальне підприємство «Скнилівок», про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М., Сапіги В.П., від 18 травня 2015 року,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова, у якому просив визнати за ним право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, зобов'язати відповідача з 2 січня 2014 року призначити і нарахувати пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, розділ 32 «Загальні професії», класифікатор 6 - електрогазозварник, зайнятий на нарізанні та ручному зварюванні.

В обґрунтування своїх вимог послався на те, що він працював повний робочий день в ЛКП «Скнилівок» і виконував роботи, пов'язані зі шкідливими умовами праці, по ремонту і заміні систем центрального опалення, систем водопостачання, які знаходяться в закритих приміщеннях, а також працював на електрогазозварювальному апараті ручної дугової зварки та на газозварювальних апаратах з використанням карбіда кальція. У зв'язку з цим позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), проте відповідач безпідставно відмовив йому у призначенні такої пенсії.

Постановою Залізничного районного суду міста Львова від 13 червня 2014 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано право ОСОБА_2 на пенсію у зв'язку із виконанням ним робіт, пов'язаних із шкідливими та важкими умовами праці. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова з 2 січня 2014 року призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах згідно із списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач досяг 55 років, він, як працівник, який був зайнятий повний робочий день на роботах із шкідливими умовами праці, має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року скасовано постанову Залізничного районного суду міста Львова від 13 червня 2014 року та прийнято нове рішення, яким позивачу відмовлено у задоволенні позову.

Судове рішення обґрунтовано тим, що у відповідача не було підстав для оформлення позивачу пенсії на пільгових умовах, оскільки необхідною умовою для призначення такого виду пенсії є наявність результатів атестації робочого місця за умовами праці на підприємстві.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону і скасоване помилково.

Посилається на те, що дізнався про дату і час судового засідання суду апеляційної інстанції в день його проведення. Внаслідок такого неналежного повідомлення був позбавлений можливості прибути до суду та взяти участь у розгляді справи. Зазначає, що навіть за умови, коли його стаж, набутий після 21 серпня 1992 року, не може бути зарахований як пільговий, у нього достатньо пільгового стажу для призначення пенсії (понад 12,5 років), оскільки він працював водієм трамвая у певні періоди. Апеляційний суд на цю обставину уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення спору.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 28 січня 1983 року по 7 серпня 2000 року працював повний робочий день на посаді газоелектрозварника у ЖЕК №304, правонаступником якого є Львівське комунальне підприємство «Скнилівок», що підтверджується копією трудової книжки та копіями довідок, виданих ЛКП «Скнилівок».

У зв'язку із досягненням 55-річного віку ОСОБА_2 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Листом від 14 лютого 2014 року позивачу відмовлено у призначення пенсії на пільгових умовах з тих підстав, що надані ним документи не підтверджують зайнятість у виробництві та на посадах електрогазозварника протягом повного робочого дня у шкідливих умовах, а також у зв'язку з відсутністю документів про атестацію робочого місця позивача в ЛКП «Скнилівок» за умовами праці.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

До списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, відносились професії газозварників та електрозварників і їхніх підручних.

Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, були передбачені професії газозварників та електрозварників ручного зварювання.

Відповідно до пунктів 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (набрав чинності з 21 серпня 1992 року, далі - Порядок №442), атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 зазначеного Порядку встановлено, що атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок №383), при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» є виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження несприятливих умов праці за результатами атестації відповідного робочого місця.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що з 7 березня 1980 року по 21 квітня 1982 року він працював водієм трамвая 2-го класу в ЛКП «Львівелектротранс» (усього 2 роки 1 місяць і 14 днів), у зв'язку з чим він має понад 12,5 років пільгового стажу у своїй сукупності.

Водночас, такі доводи є необґрунтованими та на вирішення справи не впливають, оскільки період роботи позивача водієм трамвая не був предметом даного спору, у позовній заяві про це не йшлося.

Крім того, подаючи до органу пенсійного фонду документи для призначення пенсії на пільгових умовах, позивач зазначав, що працював електрогазозварником та, відповідно, надав докази на підтвердження цього періоду роботи. Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, відповідач не досліджував стаж позивача в якості водія трамвая та з цим свою відмову не пов'язував.

Що стосується посилань позивача у касаційній скарзі на порушення апеляційним судом порядку виклику його в судове засідання і неповідомлення про дату та час розгляду справи, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками - повідомленнями. Повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі, з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Частиною третьою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) передбачено, що повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за три дні до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

Таким чином, процесуальним законодавством передбачено обов'язок суду належним чином повідомити сторін та інших осіб які беруть участь у справі, не пізніше ніж за три дні до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

За змістом пункту першого частини першої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних рішень) суд відкладає розгляд справи в разі неприбуття у судове засідання сторони (сторін) або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені повістки.

Частиною четвертою статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) передбачено, що неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2014 року справу призначено до розгляду на 18 травня 2015 року о 12:00 год.

Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року прийнята у відкритому судовому засіданні.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що на адресу ОСОБА_2 було направлено судову повістку про час, дату та місце судового розгляду справи, яка була ним отримана в день слухання справи в апеляційному суді.

Таким чином позивач не міг прибути в судове засідання з об'єктивних не залежних від нього обставин, а отже він не був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Крім того, ОСОБА_2 у запереченні на апеляційну скаргу просив розглянути справу за його участю.

Зазначені обставини свідчать про те, що при ухваленні постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року судом апеляційної інстанцій не дотримано вимоги статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) оскільки позивача належним чином не повідомлено про розгляд даної справи, що позбавило його можливості брати участь у розгляді даної справи у суді апеляційної інстанції, подавати докази, пояснення, заперечення та інше.

15 грудня 2017 року на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" у новій редакції набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

За змістом частини четвертої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

У пункті 3 частини третьої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України).

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості, а тому воно підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року - скасувати.

Справу направити до суду апеляційної інстанції на новий судовий розгляд.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

Суддя Я. О. Берназюк

Суддя М. І. Гриців