Справа № 825/1996/17
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/1996/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3Г.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі ГУ ДФС у Чернігівській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 17.08.2017 № НОМЕР_1 та від 18.08.2017 №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що акт перевірки, на підставі якого були винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не містить жодної доказової інформації щодо порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства України у частині здачі ОСОБА_3 в оренду нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: просп. Миру,42/14, м. Чернігів, оскільки ґрунтується лише на довідці від 06.10.2016 № 27013 «Про результати фактичної перевірки обєкта нерухомого майна», яка складена податковим органом з порушенням порядку проведення фактичної перевірки.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити, оскільки фактична перевірка була проведена ГУ ДФС у Чернігівській області у повній відповідності до пункту 80.1. статті 80 ПК України. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідач у оскаржуваних правовідносинах діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що працівниками ГУ ДФС у Чернігівській області, на підставі наказу від 04.10.2016 № 504 та направлень від 04.10.2016 №№ 317, 318, проведено, у період з 04.10.2016 по 05.10.2016, фактичну перевірку обєкта нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: просп. Миру, 42/14, м. Чернігів.

За результатами перевірки складено довідку від 06.10.2016 № 27013 «Про результати фактичної перевірки обєкта нерухомого майна за адресою: м. Чернігів, просп. Миру, 42/14» (а.с.36,37), в якій зазначено про факт встановлення фактичною перевіркою здавання у оренду нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: просп. Миру, 42/14, м. Чернігів, яка, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 31-33), належить ОСОБА_3

Висновок щодо здачі позивачем у оренду нерухомого майна квартири, викладений у довідці, сформований податковим органом з тих обставин, що 04.10.2016 за вищевказаною адресою працівниками ГУ ДФС у Чернігівській області було здійснено вихід на перевірку з дільничним інспектором Сорокою І.В. та залученими свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При проведенні перевірки, двері відчинив громадянин ОСОБА_6, який представився, як ОСОБА_7 та повідомив, що у даній квартирі він проживає 20 днів і винайняв її за 150 доларів США на місяць у громадянина на імя Юрій за телефоном НОМЕР_4. Документів, що засвідчують строк найму даної квартири не має. У звязку з не володінням українською чи російською мовами вищевказаний громадянин відмовився від ознайомлення з наказом на перевірку та підписанням направлень на перевірку, про що було складено акт відмови від підпису від 04.10.2016 № 18/13.

Як вбачається з матеріалів справи, з 19.06.2017 по 23.06.2017, працівником ГУ ДФС у Чернігівській області, на підставі наказу від 08.06.2017 № 815, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку громадянина ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 30.06.2017 № 351/13/НОМЕР_5 (а.с.9-11), в якому зазначено про встановлення перевіркою порушення позивачем наступних вимог податкового законодавства України:

- підпункту 49.18.4. пункту 49.18. статті 49, пункту 179.1. статті 179 Податкового кодексу України, а саме: фізична особа ОСОБА_3 не подав до Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік (граничний термін подання до 03.05.2017);

- підпункту 170.1.5. пункту 170.1. статті 170 Податкового кодексу України, а саме: фізична особа ОСОБА_3 не включив суму доходу, отриману від здавання квартири в оренду у сумі 3884,75 грн. до загального річного оподатковуваного доходу та не подав податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також не сплатив податок на доходи фізичних осіб;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме: фізичною особою ОСОБА_3 занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за 2016 рік на 58,27 грн.

На підставі вказаного вище акту відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 17.08.2017 та від 18.08.2017:

№ НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Військовий збір» на суму 72,84 грн., з них: за основним платежем 58,27 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 14,57 грн.;

№ НОМЕР_3, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 170 грн. (штрафна (фінансова) санкція (штраф);

№ НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 874,08 грн., з них: за основним платежем 699,26 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 174,82 грн. (а.с.17-19).

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, 22.09.2017 ОСОБА_3 на адресу ДФС України направлено скаргу, в якій позивач просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.08.2017 № НОМЕР_1 та від 18.08.2017 №№ НОМЕР_3, НОМЕР_2 (а.с. 20-22).

Рішенням ДФС України від 23.11.2017 № 15551/К/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги, скаргу ОСОБА_3 від 22.09.2017 залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 17.08.2017 № НОМЕР_1 та від 18.08.2017 №№ НОМЕР_3, НОМЕР_2 - без змін (а.с.23,24).

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, питання щодо оподаткування доходу від надання нерухомості в оренду (суборенду), житловий найм (піднайм) регулюються пунктом 170.1. статті 170 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до підпункту 170.1.5. пункту 170.1. статті 170 ПК України якщо орендар є фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку - орендодавець.

При цьому, такий орендодавець самостійно нараховує та сплачує податок до бюджету в строки, встановлені цим Кодексом для квартального звітного (податкового) періоду, а саме: протягом 40 календарних днів, після останнього дня такого звітного (податкового) кварталу, сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податку та податкового зобов'язання за результатами такого року відображаються у річній податковій декларації (абзац «а» підпункту 170.1.5. пункту 170.1. статті 170 ПК України).

Згідно з пунктом 179.1. статті 179 ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу (підпункт 49.18.4. пункту 49.18. статті 49 ПК України).

У свою чергу, у відповідності до пункту 179.7. статті 179 ПК України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Водночас, питання щодо сплати військового збору регулюються пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, яким встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1. статті 162 ПК України, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (підпункт 1.1. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України).

При цьому, об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з підпунктами 1.4., 1.5. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

У свою чергу, як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів адміністративного позову, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став акт документальної позапланової невиїзної перевірки громадянина ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, від 30.06.2017 № 351/13/НОМЕР_5 (а.с.9-11).

Водночас, відповідно до вищевказаного акту перевірки, податковим органом при перевірці використано довідку від 06.10.2016 № 27013 «Про результати фактичної перевірки обєкта нерухомого майна за адресою: м. Чернігів, просп. Миру, 42/14» (а.с.36,37), в якій зазначено про факт встановлення фактичною перевіркою здавання у оренду нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: просп. Миру, 42/14, м. Чернігів, яка, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 31-33), належить ОСОБА_3 При цьому, будь-яких інших документів під час перевірки податковим органом не досліджувалось.

Отже, з метою встановлення правомірності або протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд вважає, що дослідженню у даній справі підлягає саме факт правомірності проведеної ГУ ДФС у Чернігівській області фактичної перевірки обєкта нерухомого майна, за результатами якої було складено довідку від 06.10.2016 № 27013 «Про результати фактичної перевірки обєкта нерухомого майна за адресою: м. Чернігів, просп. Миру, 42/14».

Так, положеннями підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України встановлено право контролюючого органу на проведення, відповідно до законодавства, перевірок і звірок платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

При цьому, пунктом 75.1. статті 75 ПК України конкретизовано види перевірок, які проводять контролюючі органи: камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Водночас, порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

Так, у відповідності до пункту 80.1. статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з підпунктами 80.2.1. 80.2.7. пункту 80.2. статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування; неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

З аналізу положень вищевказаної статті вбачається, що фактична перевірка проводиться виключно стосовно платника податків (особи), за наявності факту вручення копії наказу про її проведення платнику податків або його уповноваженому представнику, під розписку до початку проведення такої перевірки, та законодавчо визначених підстав для її проведення.

Разом з тим, як вбачається з довідки від 06.10.2016 № 27013 «Про результати фактичної перевірки обєкта нерухомого майна за адресою: м. Чернігів, просп. Миру, 42/14» (а.с.36,37) перевірка проводилась не стосовно платника податків (особи), а стосовно нерухомого майна квартири.

У матеріалах справи відсутні докази вручення позивачу або його уповноваженому представнику копії наказу про проведення фактичної перевірки, під розписку, до початку її проведення.

Крім того, відповідачем перевірку було проведено за відсутності підстав для її проведення, визначених пунктом 80.2. статті 80 ПК України.

Також, суду є незрозумілим, викладений у довідці від 06.10.2016 № 27013 «Про результати фактичної перевірки обєкта нерухомого майна за адресою: м. Чернігів, просп. Миру, 42/14», факт повідомлення громадянином ОСОБА_6 ОСОБА_7 Барісом, неволодіючим ні українською, ні російською мовами, обставин винаймання ним квартири за адресою: м. Чернігів, просп. Миру, 42/14 у громадянина на імя Юрій за 150 доларів США на місяць.

Водночас, докази щодо виходу на перевірку, разом з перевіряючими, перекладача у матеріалах справи відсутні.

У свою чергу, суд зазначає, що під доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, слід розуміти будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до частин 1,3,4 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Разом з тим, відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів щодо наявності будь-яких документів, які засвідчували б факт здачі позивачем у оренду нерухомого майна квартири за адресою: м. Чернігів, просп. Миру, 42/14».

Крім того, під час розгляду даної справи, до суду не надано копії наказу від 04.10.2016 № 504 про проведення фактичної перевірки позивача та копії рапорту дільничного інспектора Сороки І.В.

До того ж, матеріали справи не містять також доказів отримання ОСОБА_3 повідомлення від 08.06.2017 № 93/25-01-13-08-08 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

За таких обставин та з урахуванням встановлення судом факту протиправності проведеної ГУ ДФС у Чернігівській області фактичної перевірки та винесеної за її результатами довідки від 06.10.2016 № 27013, яка лягла в основу акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 30.06.2017 № 351/13/НОМЕР_5, суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Чернігівській області від 17.08.2017 № НОМЕР_1 та від 18.08.2017 №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3 та наявності підстав для їх скасування.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (вул. Тиха, 5, с. Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 15501, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5) - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, ) від 17.08.2017 № НОМЕР_1 та від 18.08.2017 №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України).

У відповідності до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (стаття 297 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, у відповідності до підпункту 15.5. пункту 15 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду у повному обсязі виготовлено 31.01.2018.

Суддя В.В. Падій