Справа № 2-а/447/116/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року№ 876/11947/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 9 жовтня 2017 року (суддя Бачун О.І., постанова прийнята о 12/25 год, м.Миколаїв, Львівська область) у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання протиправним рішення та спонукання до вчинення дії, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 (далі Представник) звернувся до суду з позовом до Миколаївського обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі ОУПФ, ПФУ відповідно) в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачу від 23.03.2017 №1689/03-32 (далі Рішення); зобовязати ОУПФ призначити та виплачувати ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 Виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Список №1), з врахуванням періоду навчання, всього стажу зазначеного в трудовій книжці та заробітної плати, як непрацюючому пенсіонеру, з дати звернення 15.03.2017.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що з 1996 року і на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії він проживає в іншій державі - Ізраїль, і є громадянином України. До в'їзду за кордон ОСОБА_2 постійно проживав в Україні та працював на посадах, що передбачені Списком №1, а тому має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 9 жовтня 2017 року у справі №447/1189/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив Представник, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. У поданій апеляційній скарзі вказує, що Рішення, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, через відсутність належних доказів зареєстрованого місця проживання в Україні, є протиправним, так як проживаючи за кордоном, позивач має такі ж конституційні права як і громадяни України, які проживають на її території, а Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на призначення та отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, проводяться на основі договорів (угод) з іншими державами. А так як, між Україною та Ізраїлем відсутній міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення, то відмова ОУПФ у призначенні пенсії особі, що проживає за межами України є правомірною.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у зв'язку з досягненням 68 річного віку позивач 15.03.2017 через свого представника (ОСОБА_3І.) звернувся до ОУПФ із заявою, в якій просив призначити йому, як непрацюючому пенсіонеру пенсію, здійснити запити згідно записів у трудовій книжці щодо отримання недостатніх для призначення пенсії документів: довідок по заробітній платі, що враховуються для обчислення пенсій, довідок про перейменування (реорганізацію) підприємств, навчального закладу, довідку про навчання, довідки про стаж за останнім місцем роботи, уточнюючих довідок на підтвердження пільгового стажу роботи, врахувавши найвигідніший період по заробітній платі.

До вказаної заяви було долучено такі документи: нотаріально посвідченні копії довіреності, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, картку платника податків, копію та оригінал трудової книжки, заяву про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок, копію паспорта представника (а.с.6-12).

Рішенням ОУПФ відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв'язку з відсутністю міжнародного договору, укладеного між Україною та Ізраїлем, з питань пенсійного забезпечення, а також через те, що не наданий документ про постійне чи тимчасове проживання на території України (а.с.4-5).

Не погодившись із таким Рішенням відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Згідно статей 1, 2 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 100 цього Закону передбачено, що особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Пунктом «а» ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п.10 «Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку.

За змістом ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (далі КМУ).

У відповідності до пунктів 1, 3 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМУ від 12.08.1992 №637 (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин; далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із вимогами п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У трудовій книжці позивача містяться відомості про заклад в якому він навчався та період навчання, а також зазначено періоди його роботи та посади які останній займав протягом вказаного у ній часу роботи.

Пунктом 2.1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1, (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846), (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок №22-1) визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообовязкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком №637;

3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року;

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи);

5) документи, які засвідчують особливий статус особи (за наявності в особи такого статусу);

6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку; у разі якщо особа проживає на окупованій території Автономної Республіки Крим).

Звертаючись із заявою про призначення пенсії представник ОСОБА_2, крім прохання призначити пенсію також просила ОУПФ здійснити запити згідно записів у трудовій книжці щодо недостатніх для призначення пенсії документів та навела перелік документів, які потрібно витребувати та які є необхідними для призначення та визначення права на пільгову пенсію.

Як уже зазначалось вище, положеннями Порядку №637 встановлено, що за відсутності відповідних записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів (п.8 Порядку №637).

В розрізі викладеного, апеляційним судом встановлено та це не заперечується і апелянтом, що на час звернення за призначенням пенсії позивачем не було подано усіх необхідних згідно Порядку №22-1 та Порядку №637 документів, які давали можливість відповідачу після їх розгляду та вивчення прийняти рішення про призначення пенсії.

Слід зазначити, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону №1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи повний робочий день на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1. А так, як з поданої трудової книжки неможливо встановити, чи позивач працював на зазначених у ній посадах повний робочий день та чи посади, які той займав, а також характер виконуваних ним робіт належить до таких, що передбачені Списком №1, то для встановлення таких обставин до поданих для призначення пенсії документів мала би бути подана уточнююча довідка із відомостями передбаченими п.20 Порядку №637.

Крім того, для визначення розміру пенсії потрібно подати довідки про нарахування та виплату особі заробітної плати за відповідний період роботи на певному підприємстві.

При цьому, при зарахуванні до пільгового стажу періоду навчання необхідно враховувати положення ст.38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», відповідно до якої, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Водночас, оформлена Рішенням відмова ОУПФ про призначення пенсії з підстав не надання позивачем належних доказів зареєстрованого місця проживання в Україні на час звернення за призначенням пенсії та визнання такої обставини визначальною при призначенні пенсії є протиправною, з огляду наступне.

Так, ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України закріплено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 (далі - Рішення №25-рп/2009) встановлено, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Основного Закону).

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на призначення та одержання належної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, яка набула права призначення пенсії, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, апеляційний суд, погоджується з доводами апелянта щодо яких позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, а чинне пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на призначення та отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Відсутність механізму законодавчого врегулювання порядку призначення та виплати пенсій громадянам, які обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору з питань пенсійного забезпечення, не може бути підставою для невиконання державною взятих на себе зобов'язань щодо забезпечення права особи на соціальний захист.

Відтак, зазначені вище обставини, підтверджують правильність доводів апелянта, стосовно протиправності прийнятого відповідачем Рішення, що слугує підставою для часткового задоволення позову у відповідній частині.

Одночасно, суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Так, за правилами п.4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії. Заяви осіб про призначення пенсії реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Те ж саме передбачено і п.1.7 цього Порядку, а саме, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

4) видає памятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі (п.4.2 Порядку №22-1).

Згідно п.4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення пенсії.

Орган, що призначає пенсію, надає допомогу у разі звернення із заявою про призначення пенсії непрацюючим особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії (п.3.3 Порядку №22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і обєктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 Порядку №22-1).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що рішення щодо призначення пенсії приймається пенсійним органом за наявності усіх документів про призначення пенсії.

Із заяви про призначення пенсії видно, що така була прийнята спеціалістом ОСОБА_4 Жодних записів щодо необхідності подачі додаткових документів не здійснено.

При цьому, у цій заяві перелічено документи, яких не вистачає для призначення пенсії, зокрема це документи, що підтверджують пільговий трудовий стаж позивача, який він набув виконуючи роботи та перебуваючи на посадах передбачених Списком №1, документи про навчання, які б надали можливість відповідачу зарахувати час навчання до пільгового стажу, довідки про заробітну плату на підставі, яких буде визначатися розмір пенсії.

На вказані обставини приймаючи Рішення про відмову у призначенні пенсії відповідач не посилався та жодної оцінки таким не надавав.

А так як, прийняте Рішення в частині відмови є протиправним, то ОУПФ з урахуванням вказаних вище положень Порядку №22-1 щодо належного розгляду документів для призначення пенсії, у разі відсутності документів, що не вистачає, мав би надати заявнику строк, для подачі таких і після цього вирішити питання про призначення чи відмову у призначенні того виду пенсії, яку просить призначити заявник.

Водночас, повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені ст.245 КАС (в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи). Відповідно до п.4 ч.2 цієї норми, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, коли законом встановлюються повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити дію. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч.4 ст.245 КАС).

Також слід зазначити, що звернення особи за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені (статтями 5, 6, 9, ч.5 ст.189, ст.245 КАС).

Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що ОУПФ прийняло заяву ОСОБА_2 до свого розгляду за результатами якого відповідачем прийнято Рішення, яке визнається адміністративним судом протиправним, і при цьому не здійснено будь-якого реагування на зазначене у заяві покликання про відсутність усіх необхідних документів для призначення пенсії та прохання надати пенсійним органом допомогу у одержанні таких документів і з дотриманням процедури надання строку для одержання додаткових документів для призначення пенсії, у розглядуваному випадку, суд вправі лише зобов'язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_2 від 15.03.2017 про призначення/перерахунок пенсії та прийняти за результатами її розгляду відповідне мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду викладених у цьому судовому рішенні та норм права.

Суд першої інстанції вказаних у цьому судовому рішенні обставин не встановив та безпідставно не дослідив.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 шляхом: визнання протиправним Рішення та зобов'язання ОУПФ належним чином розглянути заяву позивача від 15.03.2017 про призначення/перерахунок пенсії, та прийняти за результатами його розгляду відповідне мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду викладених у цьому судовому рішенні.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 9 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Миколаївського обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 від 23 березня 2017 року №1689/03-32.

Зобов'язати Миколаївське обєднане управління Пенсійного фонду України Львівської області належним чином розглянути заяву ОСОБА_2 від 15 березня 2017 року про призначення/перерахунок пенсії, та прийняти за результатами її розгляду відповідне мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду викладених у цьому судовому рішенні.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повний текст виготовлений 29 січня 2018 року.