Справа № 686/14636/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/14636/17

Головуючий у 1-й інстанції: Мазурок О.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

25 січня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі молодшого лейтенанта Кульбаби Ігоря Петровича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі молодшого лейтенанта Кульбаби Ігоря Петровича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції оскаржило її в апеляційному порядку.

Зокрема, подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі молодший лейтенант Кульбаба Ігор Петрович, вбачаючи в діях ОСОБА_4 ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, правомірно притягнув водія до адміністративної відповідальності та застосував до водія адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. в межах санкції відповідної статті.

Також, апелянт зазначає про неналежну оцінку судом першої інстанції наданого відповідачем відеозапису нагрудної камери інспектора, який в повній мірі підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Сторони будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про що судом апеляційної інстанції 23 січня 2018 року протокольною ухвалою було прийнято ухвалу про перехід з відкритого судового засідання до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови серії АР № 534271, винесеної інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі молодшим лейтенантом Кульбабою Ігорем Петровичем, 21.07.2017 року о 20 год.15 хв. на автодорозі М-12 "Стрий-Тернопіль - Кіровоград- Знамянка", ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом "Fiat Dodo", д.н.з. НОМЕР_1, здійснив обгін на перехресті, чим порушив п. 14.6 "а" ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вказаною постановою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.

Не погодившись із даною постановою позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачами в даному випадку не було дотримано вимог ч. 2 ст. 77 КАС України щодо обов'язку доказування правомірності прийнятого рішення, та відповідно не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п.п. а) п.14.6 Правил дорожнього руху обгін на перехресті заборонено.

Обгін ( п.1.10 ПДР )- це випередження одного або кількох транспортних засобів, пов'язаних з виїздом на смугу зустрічного руху.

Обгін на перехрестях заборонений у зв'язку з тим, що в зоні перехрестя існує підвищена небезпека скоєння маневрів транспортними засобами як у попутному, так і зустрічному напрямках, а також поява автомобілів з прилеглих напрямків.

Відповідно до ч. 2 статті 122 КпАП України порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч.ч. 1-3 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1-3 статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

В силу приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються під час нагляду за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається із матеріалів справи, правопорушення позивача виявлено інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі молодшим лейтенантом Кульбабою Ігорем Петровичем безпосередньо під час здійснення ним маневру.

Під час дослідження судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі молодшого лейтенанта Кульбаби Ігоря Петровича, який був здійснений 21 липня 2017 року на автодорозі М-12 "Стрий-Тернопіль - Кіровоград- Знамянка", встановлено, що на останньому зафіксовано лише перехрестя та рух транспортних засобів на даному перехресті. Встановити ж марку транспортного засобу, його державний номерний знак, а також особу водія, який керував вказаним транспортним засобом на разі не вбачається можливим.

Таким чином, відеоінформація, яка відображена на вказаному відеозапису жодним чином не доводить факту вчинення позивачем порушення п. 14.6 ПДР України.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності складання оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що постанова винесена Інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі молодшим лейтенантом Кульбабою Ігорем Петровичем від 21 липня 2017 року серії АР № 534271 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.