Справа № 804/4975/17
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2018 рокуСправа №804/4975/17
Дніпропетровській окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування постанов, -
3 серпня 2017 року Управління праці та соціального захисту населення Індустріального районної у місті Дніпрі ради звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просило:
- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковської А.О. (винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 27.06.2017 року ВП №52805719);
- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 27.06.2017 року ВП №52805719, винесену старшим державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською А.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2017 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду Управління праці та соціального захисту населення Індустріального районної у місті Дніпрі ради до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, відкрито провадження в адміністративній справі №804/4975/17, призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 10 серпня 2017 року о 09:50.
У судове засідання 10 серпня 2017 року сторони не прибули, у зв'язку із чим судове засідання було відкладене на 13 годину 40 хвилин 14 серпня 2017 року.
У судове засідання 14 серпня 2017 року сторони не прибули, позивач клопотав про зупинення провадження у справі задля підготовки та долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року провадження у справі було зупинено, судове засідання призначено на 17 серпня 2017 року на 14 годину 00 хвилин.
У судовому засіданні 17 серпня 2017 року, за участі представників сторін, судом поставлено на розгляд сторін питання про об'єднання адміністративних справ №804/4975/17 та №804/5066/17, оскільки позовні вимоги у справах є взаємопов'язаними, оскаржувані рішення та дії вчинені у межах одного виконавчого провадження.
Так, судом встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради 8 серпня 2017 року звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просило:
- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковської А.О. (винесення постанови про накладання штрафу від 23.06.2017 року ВП №52805719);
- скасувати постанову про накладання штрафу від 23.06.2017 року ВП №52805719, винесену старшим державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською А.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду із цим позовом, відкрито провадження у справі №804/5066/17 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 17 серпня 2017 року о 13:40.
З матеріалів справ №804/4975/17 та №804/5066/17 вбачалось, що позовні заяви містять однорідні позовні вимоги, та подані одним і тим самим позивачем до того ж відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року об'єднано позовні вимоги в одне провадження №804/4975/17 в адміністративних справах №804/4975/17 та №804/5066/17 за адміністративними позовами Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування постанов. Судове засідання призначено на 17 серпня 2017 року о 14:15.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року, за результатами судового засідання за участі представників сторін, витребувані докази по справі, задоволено клопотання позивача про зупинення провадження у справі задля їх підготовки та надання, зупинено провадження у справі, призначено судове засідання на 13 годину 00 хвилин 12 вересня 2017 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року заяву Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про збільшення позовних вимог у справі 804/4975/17 повернуто.
У судовому засіданні 12 вересня 2017 року судом поставлено на розгляд питання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №804/3018/17, оскільки дані справи пов'язані між собою. Представники сторін проти зупинення провадження заперечили.
Судом встановлено, що на виконанні у відповідача знаходиться виконавче провадження №52805719, відкрите на підставі виконавчого листа №202/8869/15-а, виданого 11.05.2016 року Індустріальним районним судом, про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради зробити точний перерахунок, виплатити та призначити щорічну допомогу на оздоровлення ОСОБА_3 відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'ятьох мінімальних заробітних плат на день дії виплати за 2015 рік з урахуванням фактично виплаченої суми.
Так, 13 квітня 2017 року державний виконавець у виконавчому провадженні №53612996 прийняв постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100 грн. на підставі статей 63, 74 Закону України «Про виконавче провадження». Вказана постанова є оскарженою до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, остаточне рішення у справі не винесено. Судом зазначено, що в цьому спорі спір точиться щодо правомірності накладення штрафу за повторне невиконання рішення, отже, до набрання законної сили судовим рішенням про правомірність винесення постанови про накладення штрафу за первинне порушення, повний, об'єктивний та всебічний розгляд цієї справи та винесення обґрунтованого та законного рішення суд не вбачає.
Оскільки правомірність винесення штрафу за повторне невиконання рішення постановою від 23.06.2017 року, та прийнята на підставі статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору від 27.06.2017 року, є прийнятими в наслідок винесення постанови від 13.04.2017 року про накладення штрафу за первісне невиконання рішення, а правомірність останньої розглядається Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська в адміністративній справі №202/3018/17, остаточне рішення в якій не винесено, суд вважав наявними підстави для зупинення провадження до набрання законної сили рішенням у цій справі.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження в адміністративній справі №804/4975/17 до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у справі №202/3018/17, оскільки при вирішенні такої справи судом будуть встановлені обставини, що мають визначальний характер для вирішення цієї справи по суті заявлених позовних вимог, у зв'язку із чим ухвалою від 12 вересня 2017 року зупинено провадження в адміністративній справі №804/4975/17 до набрання законної сили остаточним судовим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в адміністративній справі №202/3018/17.
За заявою представника відповідача від 05.12.2017 року про винесення 14 листопада 2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська постанови в адміністративній справі №202/3018/17, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю, судом перевірено набрання законної сили зазначеною постановою.
Отримавши з Єдиного реєстру судових рішень відомості про набрання законної сили постановою по справі №202/3018/17, судом призначено розгляд справи на 29 січня 2018 року із викликом сторін.
З огляду на вищевикладене, в адміністративній справі 804/4975/17 розглядаються позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про:
- визнання протиправними дій старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковської А.О. (винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 27.06.2017 року ВП №52805719);
- скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 27.06.2017 року ВП №52805719, винесеної старшим державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською А.О.;
- визнання протиправними дій старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковської А.О. (винесення постанови про накладання штрафу від 23.06.2017 року ВП №52805719);
- скасування постанови про накладання штрафу від 23.06.2017 року ВП №52805719, винесену старшим державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською А.О.
Суд зазначає про розгляд заявленого спору з додержанням правил предметної підсудності.
Так, відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»:
- рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом;
- рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Позивач звернувся із позовними вимогами, заявленими у справі 804/4975/17 - оскарженням постанови про стягнення виконавчого збору, до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, який ухвалою від 14 липня 2017 року у справі №202/4705/17 повернув позов для подання його до окружного адміністративного суду, ухвала не оскаржена, набрала законної сили (а.с.7).
Спори щодо підсудності між судами неприпустимі, у зв'язку із чим прийняв справу до розгляду.
Предметом спору в цій справі є правомірність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 27.06.2017 року, постанови про накладення штрафу від 23.06.2017 року та дій щодо їх винесення у ВП №52805719, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська по справі 202/8869/15-а про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради зробити точний перерахунок, виплатити та призначити щорічну допомогу на оздоровлення ОСОБА_3 відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат на день виплати за 2015 рік з урахуванням фактично виплаченої суми.
У зв'язку із набранням 15.12.2017 року нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України зазначена категорія справ відноситься до предметної юрисдикції окружних адміністративних судів.
З огляду на викладене, окружний адміністративний суд розглянув заявлений спір, із об'єднаними позовними вимогами, по суті із додержанням предметної підсудності.
В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне:
- на виконання постанови суду позивачем здійснено перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік, розмір якого після перерахунку становив 5970 грн.;
- в частини виплати сум допомоги на оздоровлення, позивач зазначив, що Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» видатки на виконання судових рішень Управлінню не передбачено, у зв'язку із чим позивач не мав змоги виконати судове рішення, що підтверджується листом Міністерства соціальної політики України від 27.04.2017 року №266/0/76-17;
- щорічна допомога на оздоровлення фінансується з державного бюджету через розпорядника державних коштів - Департамент соціального захисту населення облдержадміністрації, а Управління є органом місцевого самоврядування, отже, за кошти комунальної власності не передбачено виплату сум допомоги на оздоровлення, у зв'язку із чим виконавчий лист мав пред'являтись до органів Державної казначейської служби;
- постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 01.11.2016 року ВП №51775267 зазначений виконавчий документ було повернено як частково виконаний на підставі пункту 9 часини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»;
- оскільки попереднім виконавчим провадженням встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, то постанова суду має бути виконана за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, саме Державною казначейською службою України (постанова ВГСУ від 08.04.2015 року у справі №42/87-09);
- державним виконавцем закінчено виконавче провадження №52805719 на підставі пункту 11 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», однак, суми на оздоровлення стягувачу не були виплачені, що унеможливлює сплату виконавчого збору;
- крім того, відповідно до частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не мав сплачуватись позивачем;
- листами №4168 від 18.11.2016 року, №4662 від 22.12.2016 року, від 05.05.2017 року №1481 позивач повідомляв державного виконавця про поважність невиконання постанови суду в частині виплати щорічної допомоги на оздоровлення, для чого також направлявся паспорт бюджетної програми на 2017 рік;
- постанова про накладення штрафу є необ'єктивною, незаконною, оскільки Управління є лише розпорядником виділених видатків з державного та місцевого бюджетів та не може нести відповідальність за зобов'язаннями держави на які не виділяються кошти;
- позивач вважає поважною причиною відсутність у місцевому бюджеті видатків на виконання судових рішень та не може вийти за межі своїх повноважень та порушити закони України в частині розпорядження коштами не за призначенням;
- позивач із посиланням на практику Верховного Суду України від 22.11.2016 року у справі №2-а-499/10, від 30.10.2015 року у справі №21-1044а15, від 20.10.2015 року у справі №21-2630а15, від 02.02.2016 року у справі №21-5118а15 просив позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив повністю:
- відповідач вважає позов необґрунтованим, викладені доводи хибними, з огляду на невиконання судового рішення, яке є обов'язковим, будь-яке ухилення боржника від виконання вимог чинного рішення суду, його невиконання чи перешкоджання виконанню, є неправомірними діями, за яке, відповідно до закону, передбачена відповідальність;
- на теперішній час судове рішення є невиконаним, із посиланням на рішення ЕСПЛ у справах «Кечко проти України», «Шмалько проти України», відповідач зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину не виконання своїх зобов'язань, у зв'язку із чим, невиконання судового рішення з причин відсутності коштів не може вважатись поважною причиною його невиконання;
- стягнення судового збору повністю відповідає вимогам закону, та підтверджено ухвалою суду апеляційної інстанції, винесеною за результатами оскарження Управлінням постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.
У судове засідання, призначене на 29 січня 2017 року представники сторін подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, додаткових доказів або пояснень не надалі, у зв'язку із чим суд розглянув справу у порядку письмового провадження на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутня потреба заслухати свідка або експерта.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, у тому числі із виходом за межі адміністративного позову, виходячи із наступного.
- визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська щодо відмови у перерахуванні та виплаті ОСОБА_3 щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду 2-ї групи, особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі п'ятьох мінімальних заробітних плат на момент виплати відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська зробити точний перерахунок, виплатити та призначити щорічну допомогу на оздоровлення ОСОБА_3 відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'ятьох мінімальних заробітних плат на день дії виплати за 2015 рік з урахуванням фактично виплаченої суми.
07.04.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з заявою, в якій просив змінити спосіб і порядок виконання постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2015 року з зобов'язання на стягнення з УПСЗН Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська на його користь суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік у розмірі 5970 грн.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2016 року у задоволенні заяви відмовлено, яку ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2016 року залишено без змін.
Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковської А.О. від 26.07.2016 року відкрито виконавче провадження №51775267.
Виконавчий лист №202/8869/15-а, виданий 11.05.2016 року (а.с.60-61), постановою державного виконавця у ВП №51775267 від 01.11.2016 року повернуто стягувачеві на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з виникненням обставин, що ускладнюють можливість виконання відповідного рішення у повному обсязі, а саме в частині виплати коштів, із встановленням строку пред'явлення виконавчого документу до виконання повторно - 01.11.2019 року. (а.с.10-11).
Постановою від 03.11.2016 року, винесеною старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською А.О. на підставі заяви ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження, відкрито виконавче провадження №52805719 з примусового виконання виконавчого листа №202/8869/15-а, запропоновано боржнику - Управлінню праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради виконати рішення самостійно протягом 10 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження.
Одночасно у постанові державного виконавця від 03.11.2016 року про відкриття виконавчого провадження №52805719 пунктом 3 визначено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 5800 грн. (а.с.50, 56).
Згідно листа Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 18.11.2016 року за №4168 Управлінням здійснено перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_3, сума перерахунку склала 5970 грн., виплата нарахованої суми не проведена.
На вказану вимогу Управлінням надана відповідь, подана відповідачу 25.11.2016 року вх.№6877, згідно якої втретє надано підтвердження здійсненого перерахунку та нарахування стягувачу сум на оздоровлення, зазначено про відсутність видатків на виконання судових рішень (а.с.60-61).
Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2016 року ВП №52805719, який розглянутий у справі №202/7330/16-а, провадження № 2-а/202/12/2017.
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог Управлінню праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради відмовлено (а.с.67-69).
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2017 року постанова Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року залишена без змін (а.с.70-71).
В ході розгляду справи №202/7330/16-а, провадження №2-а/202/12/2017, встановлено, що державний виконавець при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2016 року діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».
13.04.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською А.О. при примусовому виконанні виконавчого листа №202/8869/15-а, виданого 11.05.2016 року ВП №52805719, було винесено постанову про накладання штрафу за невиконання рішення суду на боржника Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в розмірі 5100 грн. (а.с.14-15).
05.05.2017 року на адресу відділу Управлінням направлено лист вих.№1481, яким на підтвердження відсутності коштів на виконання судових рішень в 2017 році надано копію паспорту бюджетної програми на 2017 рік, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України №233/205 від 15.02.2017 року, із поясненням причин невиконання судового рішення в частині виплати коштів. При цьому зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ» передбачено безспірне списання коштів на підставі виконавчих документів (а.с.71).
13.05.2017 року з рахунків Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Управлінням державної казначейської служби України в Індустріальному районі міста Дніпра було стягнуто на користь держави штраф у розмірі 5100 грн., згідно постанови про накладання штрафу ВП №52805719 від 13.04.2017 року.
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року у справі № 202/3018/17, провадження №2-а/202/147/2017, у задоволенні позовних вимог Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради про визнання виконавчих дій старшого державного виконавця протиправними та скасування постанови від 13.04.2017 року ВП№52805719 про накладання штрафу відмовлено повністю.
23.06.2017 року державним виконавцем у ВП №52805719 винесена постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на організацію та проведення виконавчих дій, а саме внесення ВП до системи АСВП, в розмірі 51 грн. (а.с.48).
27.06.2017 року державним виконавцем у ВП №52805719 винесена оскаржувана в цій справі постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 5800 грн. на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.18, 47, 79-80).
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступного.
Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Згідно статті 63 Розділу VIII «Виконання рішень немайнового характеру» Закону України «Про виконавче провадження»:
- за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження;
- у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність;
- виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником;
- у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом;
- у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»:
- у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання;
- у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З наведених норм прямо вбачається, що застосування сум штрафу є правомірним у разі не виконання судового рішення без поважних причин.
Відповідно до «Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року №760, щорічна допомога виплачується за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.
На думку суду, слід розрізняти неможливість відмови судами у задоволенні позовних вимог фізичних осіб у спорах з органами, які нараховують та виплачують соціальні платежі, у разі відсутності коштів на відповідні виплати (такий висновок повністю кореспондується із правовими позиціями ЄСПЛ), та фактичною відсутністю коштів у таких органів задля виконання судових рішень, як поважність причин неможливості виконання судового рішення, оскільки в такому випадку невиконання судового рішення не залежить від воли або дискреційних повноважень у відповідних органів, на які покладено обов'язки по нарахуванню та виплати соціальних платежів.
Таким чином, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, коли як позивач є органом у системі органів місцевого самоврядування.
На підставі аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку, що невиконання судового рішення Управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення з державного бюджету та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Таким чином, причини, за яких позивач не виконав рішення суду в частині виплати нарахованих ним коштів - є поважними та об'єктивними.
Обрана правова позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, висловлених у постановах від 24 березня 2015 року по справі 21-66а15, від 26 травня 2015 року у справі №21-199а15, від 2 грудня 2015 року у справі №21-5115а15.
Зазначаючи про прийняття висновку у цій справі відносно правомірності постанови про накладення штрафу, з огляду на прийняття місцевим загальним судом протилежного рішення, суд зазначає, що відповідно до частини 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.
З системного аналізу матеріалів справи та наведених норм права, судової практики касаційного суду, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування постанови про накладання штрафу від 23.06.2017 року ВП №52805719.
Поряд із цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця по винесенню вказаної постанови, оскільки вчинення дій про винесенню постанови в розглянутому випадку не є самостійною дією, яка тягне правові наслідки для позивача, є складовою процедури винесення оскаржуваної постанови, отже, є неналежним способом захисту порушеного права позивача, коли як правомірним способом є оскарження безпосередньо постанови про накладення штрафу, що вирішено судом у цій справі.
2. Вирішуючи позовні вимоги про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 27.06.2017 року ВП №52805719 та визнання протиправними дій державного виконавця щодо її винесення, суд виходить із наступного.
Оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», із наступним обґрунтуванням:
- пунктом 3 резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2016 року у ВП №52805719 державним виконавцем вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 5800 грн. Не погодившись з постановою про відкриття УПСЗН Індустріальної районної у місті Дніпрі ради звернулось до суду з позовом про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2016 року незаконною та з вимогою щодо її скасування. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017 року по справі №202/7330/16-а залишено в силі постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2017 року у справі №202/7330/16-а (2-а/202/12/2017), якою у задоволенні позову УПСЗН Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2016 року незаконною її скасування - відмовлено. Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження визнана законною;
- відповідно до приписів частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2,4, 6, 7, 9,11,14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно абзацу 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Суд зазначає, що відображення у постанові про відкриття виконавчого провадження сум виконавчого збору, який стягуватиметься за результатами виконавчого провадження, не є в усіх випадках безумовною підставою для самостійного стягнення виконавчого збору, оскільки, закон передбачає можливість відсутності підстав для його стягнення за обставин, які виникнуть після відкриття виконавчого провадження (частина 9 статті 27), крім того, у разі не стягнення виконавчого збору виноситься окрема постанова, що й здійснено державним виконавцем у розглянутому спорі.
Отже, посилання відповідача на перевірку законності постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій відображено належний до сплати розмір виконавчого збору, не є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.
Відповідно до частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі припинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня припинення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Таким чином, винесення оскаржуваної постанови про стягнення судового збору є наслідком закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 39, Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
При цьому, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
У випадках, пунктами 9-12 частини першої статті 39 вказаного Закону, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Згідно частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Однак, як зазначено судом вище при вирішенні позовних вимог про скасування постанови про накладення штрафу, невиконання судового рішення допущено Управлінням з поважних та об'єктивних причин, отже, були відсутні підстави для констатування повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, та були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження згідно пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про передчасність винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, та відсутність зазначених підстав для вирішення питання про стягнення виконавчого збору.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стан дартів» від 10.05.2006 року №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
За своїм статусом у суспільстві учас ники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених за коном заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, ви ходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.
Згідно частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2.4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У рішеннях Європейського Суду з прав людини - справа «Красношапка проти України» від 30 листопада 2006 року, «Єфименко проти України» від 18 липня 2006 року, які згідно до положень статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» є обов'язковими для виконання Україною, суд неодноразово наголошував, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує ефективний засіб юридичного захисту.
Відповідно до часини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність для забезпечення ефективного та повного судового захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог, та визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2017 року у ВП №52805719.
Таким чином, підлягає задоволенню заявлена позовна вимога про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 27.06.2017 року ВП №52805719.
При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця по винесенню вказаної постанови, оскільки вчинення дій про винесенню постанови в розглянутому випадку не є самостійною дією, яка тягне правові наслідки для позивача, є складовою процедури винесення оскаржуваної постанови, отже, є неналежним способом захисту порушеного права позивача, коли як правомірним способом є оскарження безпосередньо постанови про стягнення виконавчого збору, що вирішено судом у цій справі.
Керуючись статтями 205, 241-246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Скасувати постанову про накладання штрафу від 23.06.2017 року, постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2017 року, постанову про стягнення виконавчого збору від 27.06.2017 року винесені у виконавчому провадженні №52805719 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською Альоною Олександрівною.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частниною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Верба