Справа № 819/1628/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11193/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду, ухвалену суддею Мартиць О.І. 12 жовтня 2017 року в місті Тернопіль у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про скасування наказу про звільнення з роботи,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та просив визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Тернопільській області від 23 листопада 2016 року № 16 о/с, яким звільнено його з посади інспектора відділу ДІМ УГБ УМВС з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил на підставі пункту 64 підпункту «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (через скорочення штатів) (далі - Положення № 114) та пунктів 10 і 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав на незаконність звільнення з роботи через скорочення штатів, оскільки воно відбулось без врахування рапорту від 5 листопада 2015 року про його намір проходження служби в Національній поліції України та на час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того зазначає, що судовими рішеннями, які набрали законної сили та якими зобов'язано його поновити на роботі, встановлено факт волевиявлення позивача про бажання проходити службу в органах поліції.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року в справі №819/1628/16 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з цим рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку оскаржило Управління Міністерства внутрішніх справ у Тернопільській області. Просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року в справі №819/1628/16 та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невірне встановлення фактичних обставин справи.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 травня 2006 року ОСОБА_1 прийнято на службу в УМВС України в Тернопільській області згідно наказу №122 о/с від 6 червня 2006 року, і це також підтверджується записом у трудовій книжці.

Наказом УМВС України в Тернопільській області № 160 о/с від 17 липня 2012 року позивача призначено на посаду інспектора відділу дільничних інспекторів міліції УГБ УМВС України.

В подальшому, наказом УМВС України в Тернопільській області № 103 о/с від 6 травня 2014 року йому надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16 травня 2014 року по 28 травня 2016 року.

5 листопада 2015 року ОСОБА_1 направив рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу УМВС України в Тернопільській області рапорт, у якому зазначив, що він бажає в подальшому проходити службу в Національній поліції України.

Проте, листом від 12 листопада 2015 року УМВС України в Тернопільській області № 2/9-35 повідомило позивача про те, що наказом № 323 о/с від 6 листопада 2015 року його звільнено з цієї дати з органів внутрішніх справ на підставі пункту 64 підпункту «г» Положення № 114 через скорочення штатів. Одночасно проінформовано, що прийняття на службу до поліції осіб рядового і начальницького складу, які звільнилися з органів внутрішніх справ з будь - яких підстав, крім звільнення за переведенням до поліції, буде здійснюватися виключно Головою Національної поліції за клопотанням поліцейських комісій.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області № 323 о/с від 06 листопада 2015 року, яким звільнено майора міліції ОСОБА_1, інспектора відділу ДІМ УГБ УМВС з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та пунктами 10 і 11 розділу ХI Закону України «Про Національну поліцію». Зобов'язано управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу дільничних інспекторів міліції УГБ УМВС з 06 листопада 2015 року. Вказана постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Проте, 23.11.2016 року Управлінням Міністерства внутрішніх справа в Тернопільській області прийнято наказ №16 о/с «По особовому складу», яким згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас Збройних сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1, інспектора відділу дільничних інспекторів міліції УГБ УМВС з 06.11.2015 року.

Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням №114.

Згідно з пунктом 64 «г» Положення №114, за яким звільнено позивача, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

2 липня 2015 року прийнято Закон № 580-VIІI. В розділі ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII зазначено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім окремих його положень. Закон опубліковано 6 серпня 2015 року в газеті «Голос України», тому він набрав чинності 7 листопада 2015 року.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Виходячи з цього, тримісячний строк попередження про майбутнє звільнення через скорочення штатів закінчувався 6 листопада 2015 року.

На підставі пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Отже, за змістом пунктів 9 і 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII однією з необхідних умов для служби в поліції є бажання і згода працівника міліції на проходження такої служби, а для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів протягом трьох місяців з моменту попередження - відмова від проходження служби в поліції.

Як встановлено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року, ОСОБА_1, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, скористався своїм альтернативним вибором і до 6 листопада 2015 року виявив бажання проходити службу в Нацполіції шляхом подачі відповідного рапорту від 5 листопада 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №095.

Згідно з частиною другою статті 255 Цивільного кодексу України письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Суд першої інстанції врахував наведені норми закону і прийшов до обґрунтованого висновку про висловлення позивачем у встановлений строк бажання на проходження служби в поліції.

Згідно пункту 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На думку суду, є недопустимим з боку органу державної влади не виконувати судове рішення, яке набрало законної сили. Відповідачем було проігноровано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року, якою було встановлено обставини неправомірності винесення наказу про звільнення позивача на підставі яких відповідач повторно прийняв аналогічний наказ.

В той же час у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший, без скорочення штату, не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Окрім цього, ч. 2 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» передбачається право поліцейського бути призначеним у разі скорочення його посади на іншу посаду у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відповідно до п. 4 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пункт 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабміну України від 29.07.1991р. № 114, передбачає, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, в тому числі у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Колегія суддів зазначає, що ані Законом України «Про Національну поліцію», ані Положенням № 114, не врегульовано процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників. Така процедура визначена Кодексом законів про працю України.

Як вбачається з матеріалів справи, звільнення позивача зі служби в поліції проведено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію України».

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року у справі №21-8а15.

За правилами ч. 1 ст. 49-2 КЗпП, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У відповідності до вимог ст.24 Європейської соціальної хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов'язуються визнати: право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

Однак, відповідачем не було дотримано встановленого законодавством порядку звільнення працівника за скороченням штату. Під час розгляду справи відповідач а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції як суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування, не надав доказів скорочення штатів, доказів пропонування позивачу інших вакантних посад при попередженні про звільнення, доказів відмови позивача від подальшого проходження служби.

Згідно зі ст. 42 КЗпП України адміністрація має право при скорочені чисельності штату працівників надавати переважне право на залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Таке право отримало назву "переважного права" на залишення на роботі. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Зазвичай роботодавець повинен підготувати довідку у довільній формі про результати порівняльного аналізу і навести дані, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. У процесі такого порівняльного аналізу можна враховувати такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломну освіту, документи про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, відсутність зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, відсутність скарг, обсяги виконуваних робіт, дотримання строків доручених завдань тощо.

Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

З аналізу Закону України «Про Національну поліцію» слідує висновок, що у зв'язку з його прийняттям проводилась реорганізація юридичних осіб публічного права.

Згідно із ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, відповідачем трудові гарантії позивача були порушені, у зв'язку із чим повинні бути відновлені.

Таким чином апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року відстрочено Управлінню Міністерства внутрішніх справ у Тернопільській області сплату судового збору до прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Таким чином несплачена сума судового збору підлягає стягненню з Управління Міністерства внутрішніх справ у Тернопільській області.

Керуючись ч.4 ст.229, ст.243, ст.308, ст.310, п.1.ч.1 ст.315, ст.316, ст.321, ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року в справі №819/1628/16 - без змін.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ у Тернопільській області судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 704 грн. на наступні реквізити: «Отримувач коштів - УДКСУ у Галицькому районі м. Львова; код отримувача за ЄДРПОУ - 38007573; банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області; МФО - 825014; рахунок отримувача - 1004; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - 101; судовий збір, код суду 34668371».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя І.О. Яворський

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос

Повний текст складено 26.01.2018 року