Справа № 821/1995/17
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1995/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Варняка С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання відмову протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що 16.04.2017 року звернулася до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2, 000 га, що розташована на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району для ведення особистого селянського господарства, зазначивши, що право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням я не використала.

До заяви було додано графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця знаходження бажаної земельної ділянки, копію паспорта та копію довідки № 3 від 11.04.2017 року наданої архітектором Новотроїцької селищної ради про те, що ця земельна ділянка розташована на території Новотроїцької селищної ради та вільна від будь - яких будівель і споруд.

Однак, 06.06.2017 року на адресу позивача надійшов лист ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 5575/0-1560/6-17 від 26.05.2017 року, в якому відповідач зазначив, що він відмовляє в задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, з посиланням на те, що при подачі вказаного клопотання не враховано положення ст. 36 ЗУ "Про охорону земель".

У звязку з цим, ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом про визнання незаконною відмови відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та про зобовязання надати дозвіл на його розробку.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 року № 821/939/17 визнано незаконною відмову ГУ Держгеокадаетру у Херсонській області в задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га, розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, для ведення селянського господарства та зобовязано відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Після отримання вказаної постанови ОААС від 07.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області з заявою, в якій просила відповідача належним чином виконати обовязок встановлений судовим рішенням.

14.12.2017 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 9-6785/0-4858/6-17 від 08.12.2017 року, в якому відповідач повідомив, що на виконання постанови ОААС від 07.11.2017 року № 821/292/17, ним розглянуте її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та відмовлено у його задоволенні, у звязку з тим, що бажана земельна ділянка не входить до переліку земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації на території Херсонської області.

З відмови відповідача № 9-6785/0-4858/6-17 від 08.12.2017 року не зрозуміло в чому ж полягає порушення вказаної норми права при подачі клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою на зазначену земельну ділянку та чи входить таке порушення до переліку підстав для відмови в задоволенні відповідного клопотання, у звязку з чим, вважає відповідачем повторно невмотивовано відмовлено в задоволенні клопотання.

Позивач просить суд:

- визнати незаконною відмову ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Херсонській області в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2, 000 га, що розташована на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району для ведення особистого селянського господарства, оформлену листом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 9-6785/0-4858/6-17 від 08.12.2017 року;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 2, 000 га, що розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району для ведення особистого селянського господарства;

- судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено судове засідання на 22.01.2018 року.

22.01.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач посилається на те, що по результатах розгляду вказаної заяви ОСОБА_2 управлінням надано відповідь від 08.12.2017 № 9-6785/0-4858/6-17 щодо неможливості задоволення клопотання позивача в звязку з тим, що бажана земельна ділянку не входить до переліку земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації на території Херсонської області згідно вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, в даному випадку, Постанови КМУ від 07.06.2017 № 413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", яка вступила в дію 17.06.2017 року.

Повноваження ОСОБА_2 управління щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності в рамках безоплатної приватизації розповсюджується не на всі земельні ділянки на території області ( 100%) , а виключно на - 25 % від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу.

Для цього Головне управління формує переліки земельних ділянок та визначає площу земельних ділянок, які можна передати в межах норм безоплатної приватизації на території Херсонської області та розміщує на сайті управління.

Земельна ділянка, на яку претендує позивач, не входить у територію, на яку Головне управління, на момент розгляду заяви позивача, має компетенцію по розпорядженню в рамках Постанови КМУ від 07.06.2017 № 413.

22.01.2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив. Позивач зазначає, що така підстава для відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, як включення/невключення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації на території Херсонської області Земельним кодексом або іншим законом не передбачена.

У судове засідання сторони не з'явилися.

До суду від представників сторін надійшли клопотання про розгляду у порядку письмового провадження.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з викладеного, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини.

16.04.2017 року ОСОБА_1 року звернулася до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, для ведення селянського господарства, у якій було зазначено цільове призначення земельної ділянки та її розміри, додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та інші документи, визначені Земельним кодексом України.

ОСОБА_2 управлінням Держгеокадастру у Херсонській області листом № А 5575/0-1560/6-17 від 26.05.2017 року було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви, так як нею при наданні викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки не враховані положення ч. 4 ст. 36 ЗУ "Про охорону земель", зокрема, положення про те, що черезсмужжя та конфігурація земельних ділянок, що створюють перешкоди в ефективному їх використанні і здійсненні природоохоронних заходів, а також порушують ландшафтну цілісність території, підлягають упорядкуванню відповідно до затвердженої документації із землеустрою.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 24.07.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконною відмову ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Херсонській області в задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтованою площею 2,000 га, розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, для ведення селянського господарства.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтованою площею 2,000 га, розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, для ведення селянського господарства у відповідності до графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24 липня 2017 року по справі № 821/939/17 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано незаконною відмову ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Херсонській області в задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтованою площею 2,000 га, розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, для ведення селянського господарства.

Зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтованою площею 2,000 га, розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, для ведення селянського господарства з урахуванням висновків суду.

На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Херсонській області.

ОСОБА_2 управління Дердгеокадастру у Херсонській області від 08.12.2017 року № 9-6785/0-4858/6-17 ОСОБА_1 було повідомлено, що Головне управління повторно повторно відмовило у задоволенні клопотання.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України від 24.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно з п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів.

Крім того, ст. 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" передбачено, що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку; будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.02.2015 № 14, Головне управління Держгеокадастру в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. Згідно з пп. 12 п. 4 вказаного Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавцем встановлено виключний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку, відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Дослідивши лист відповідача № 9-6785/0-4858/6-17 від 08.12.2017 року, щодо розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, суд встановив, що викладена в ньому позиція (фактична відмова) у надані дозволу, не містить визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України, підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що позбавляє таку відмову ознак правомірності.

Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надало відповідь, яка по суті не відповідає фактичним обставинам, а саме, судом не встановлено невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України. Тобто, відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством.

Щодо посилання відповідача у відзові на постанову КМУ від 07.06.2017 № 413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", суд зазначає наступне.

У СтратегІї удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі - Стратегія), затверджено.ю Кабінету ОСОБА_4 України від 7 червня 2017 року № 413, зазначено, що Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні:

- формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області за такою формулою: Sбп = Sаук х 0,25, де Sбп - площа земельних ділянок, яку пропонується передати безоплатно у власність на території відповідної області; Sаук - площа земельних ділянок, право оренди та/або емфітевзису, на яку було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу;

- щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб - сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок;

- надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації, відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції;

- враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян.

Проте, суд зазначає, що положеннями Конституції України, Земельного кодексу України та Закону України "Про особисте селянське господарство", мають вищу юридичну силу в регулюванні даних спірних правовідносин, ніж норми зазначеної постанови.

Положення Конституції України, Земельного кодексу України та Закону України "Про особисте селянське господарство" не передбачають жодних формул щодо визначення коефіцієнтів кількості земельних ділянок, що можуть бути видані в рамках виділення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На думку суду факт надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є вирішенням питання про передачу земельної ділянки у власність, дозвіл лише засвідчує намір про таку передачу. Після отримання вказаного дозволу позивачам ще необхідно пройти відповідну процедуру, передбачену земельним законодавством, для остаточного оформлення права власності на земельну ділянку.

Таким чином, виходячи з обставин справи та норм діючого законодавства, відповідач відмовив позивачу у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством, тому суд визнає таку відмову протиправною.

Пунктом 9 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, визначено, що Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної ОСОБА_4 України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету ОСОБА_4 України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання. Підпунктом 11 пункту 11 наведеного вище Положення передбачено, що начальник ОСОБА_2 управління, зокрема, підписує накази ОСОБА_2 управління.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством України передбачена єдина форма рішення, що приймається територіальними органами Держгеокадастру, за результатами розгляду заяв про надання земельних ділянок, - це наказ.

Згідно з частиною першою ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відмовляючи позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність без законних на те підстав, відповідач таким чином перешкоджає позивачу у реалізації законодавчо наданого ОСОБА_1 права, чим порушує принципи рівності перед законом та пропорційності, які визначені ст. 2 КАС України. Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність дій ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на бажану земельну ділянку для подальшого відведення її у власність для ведення особистого селянського господарства.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області розглянути і задовольнити заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтованою площею 2,000 га, що розташована на території Новотроїцької селищної ради, то суд вважає, що вона є похідною від вимоги про визнання протиправними дій відповідача, фактично позивач просить зобов'язати відповідача надати такий дозвіл, суд дійшов до висновку, що ця вимога також підлягає задоволенню.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 245 КАС України, відповідно до пункту 4 частини 1 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може зобовязати суб'єкта владних повноважень вчинити такі дії лише у випадку коли закон встановлює повноваження в імперативній формі, тобто коли його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд керується принципом верховенства права, як інструментом протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи, мають обмежуватися законом. Повноваження відповідача, які є предметом оскаржування в даному спорі, не є дискреційними. Особливістю дискреційних повноважень, яка випливає із рекомендацій Комітету ОСОБА_4 Європи № R(80)2 є право адміністративного органу на власний розсуд прийняти одне з кількох можливих рішень, в залежності від певних обставин. В даному випадку, відповідач вибирає можливість прийняття одного із двох можливих рішень: надання дозволу або відмова в його наданні. Право діяти на власний розсуд чітко повязано з можливістю прийняття одного рішення із декількох, а не із двох можливих.

Таким чином відповідач зобовязаний прийняти, фактично, єдине рішення надати дозвіл на розробку проекту землеустрою за відсутності підстав у відмові. Якщо у наданні такого дозволу було відмовлено безпідставно і це визнано судом неправомірним, то в такому випадку ні про який власний розсуд органу Держгеокадастру не може йти мова і він може прийняти тільки одне єдине рішення надати такий дозвіл. Тому суд вважає, що зобовязання субєкта владних повноважень до вчинення цих дій це єдино можливий спосіб відновлення порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Україною Законом N8475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб і юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було і вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку не виконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати незаконною відмову ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Херсонській області в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2, 000 га, що розташована на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району для ведення особистого селянського господарства, оформлену листом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 9-6785/0-4858/6-17 від 08.12.2017 року.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 2, 000 га, що розташованої на території Новотроїцької селищної ради Новотроїцького району для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути з ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Херсонській області (, вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 75300) судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Варняк С.О.

кат. 6.2.1