Справа № 487/3651/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 р.м.ОдесаСправа № 487/3651/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Біцюк А.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про зобов'язання поновити виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі Пенсійний фонд), в якому просив поновити виплату пенсії з листопада 2017 року в розмірі, що встановлений пенсійним законодавством.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відмова субєкта владних повноважень в поновленні виплати пенсії з тієї підстави, що пенсіонер виїжджає за кордон на постійне місце проживання, суперечить рішенню Конституційного ОСОБА_1 України від 07 жовтня 2009 року №25-пр/2009.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2017 року позов задоволено.

Суд зобов'язав Пенсійний фонд поновити виплату пенсії в раніше призначеному розмірі ОСОБА_1 з 01 листопада 2017 року.

Також зобов'язав Пенсійний фонд подати до суду звіт про виконання цього судового рішення у місячний строк з дня набрання постановою законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції спирався на рішення Конституційного ОСОБА_1 України від 07 жовтня 2009 року №25-пр/2009, яким поновлено права пенсіонерів та зазначено, що виплата пенсії не може ставитись у залежність від місця проживання громадянина України.

В апеляційній скарзі Пенсійний фонд, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та винести нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У своїх доводах апелянт посилається на те, що припинення виплати пенсії відбулося за особистою заявою пенсіонера.

Крім того, апелянт наполягає на тому, що на момент звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про поновлення виплати пенсії, пенсіонер не був зареєстрований на території України, а, отже, умови, які б давали підстави для взяття його на облік відсутні.

Також, на думку апелянта, звернення із заявою про поновлення виплати пенсії відбулось передчасно, оскільки лише в листопаді місяці 2017 року можливо розглядати питання щодо поновлення виплати пенсії, за умови звернення з відповідною заявою.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що з 22 вересня 2005 року позивач перебував на обліку в Пенсійному фонді та отримував пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV.

05 травня 2017 року позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою, в якій просив зняти його з обліку та виплатити пенсію за 6 місяців у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю.

На підставі вказаної заяви позивача було знято з обліку та згідно зі статтею 51 Закону №1058 виплачено пенсію за травень жовтень 2017 року в сумі 17 010,35 грн. та припинено її виплату з 01 листопада 2017 року.

Поряд з цим, в цей же день 05 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Пенсійного фонду, в якій просив поновити його на обліку та виплачувати пенсію з листопада 2017 року у відповідності до чинного законодавства.

Враховуючи, що дана заява була подана не за встановленою формою, вона була розглянута як звернення.

Листом від 17 травня 2017 року №111-С-01 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для поновлення йому виплати пенсії..

25 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду із заявою про поновлення виплати пенсії за встановленою формою.

До заяви позивачем було надано копію паспорту громадянина України серії ЕО №456593, в якому наявна відмітка про зняття з реєстрації місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

За результатами розгляду цієї заяви, Пенсійний фонд, 02 серпня 2017 року, прийняв рішення за №56/1, яким відмовив у поновленні виплати пенсії, у зв'язку з відсутністю підтвердження реєстрації місця проживання в Україні та використаного права на отримання належної йому пенсійної виплати за 6 місяців наперед перед виїздом по 31 жовтня 2017 року включно.

Суд першої інстанції, проаналізувавши фактичні обставини справи та вірно визначивши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову та відповідно поновлення виплати пенсії.

Про законність та обґрунтованість судового рішення, свідчать наступні норми права.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Припинення субєктом владних повноважень виплати пенсії з 01 листопада 2017 року відбулось на підставі ст.51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, в редакції чинній до 07 жовтня 2009 року (далі Закон №1058-IV), яка регламентувала, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Пункт 2 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV (в редакції до 07 жовтня 2009 року) визначав, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного ОСОБА_1 України від 07 жовтня 2009 року №25-пр/2009 вищевказані норми законодавства визнані, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а саме: положення п.2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону №1058- IV.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного ОСОБА_1 України від 07 жовтня 2009 року №25-пр/2009 положення п.2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону №1058- IV втратили чинність.

З цього часу органи Пенсійного фонду не мають право припиняти виплату пенсії тільки за умови, якщо пенсіонер виїжджає на постійне місце проживання за кордон.

Таким чином, підстава, на яку Пенсійний фонд посилається для припинення виплати пенсії, є незаконна.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, зауважив, що право на отримання пенсії не може бути залежним від місця проживання заявника, адже заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, не повинен бути позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ констатував порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, рішення якого, є обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З огляду на правові норми національного законодавства та судової практики Європейського ОСОБА_1 з прав людини, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції пункту 2 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV є неспроможними.

Аналізуючи доводи апелянта про те, що заява позивача зняти його з обліку та виплатити йому пенсію за шість місяців наперед, а також його звернення до суду до дати, з якою буде припинено виплату пенсії, свідчать про неспроможність позовних вимог, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Позивач, подавши 25 липня 2017 року заяву про поновлення йому виплати пенсії з та взяття на облік у Пенсійному фонді 01 листопада 2017 року, отримав рішення, де підставою для відмови відповідач зазначив відсутність місця реєстрації.

Вищенаведеними нормами законодавства такі підстави визнані дискримінаційними та такими, що порушують статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першу протоколу до вказаної Конвенції, якою встановлено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, на підставі ст. 316 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про зобов'язання поновити виплату пенсії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, в порядку статті 328 КАС України, безпосередньо до Верховного ОСОБА_1 протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

Доповідач суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова