Справа № 815/4578/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/4578/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС України в Одеській області про визнання протиправними податкових повідомлень рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

05 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області від 27.05.2017 року № 1120-13 та № 1121-13, якими позивачу визначені суми податкового зобовязання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової та нежитлової нерухомості».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на адресу позивача оскаржувані рішення були направлені без відповідного розрахунку податкового зобовязання із зазначенням необхідної для їх визначення інформації в тому числі, якого саме обєкта він стосується. Крім того, позивач зазначив, що рішенням Ізмаїльської міської ради № 398 від 14.01.2016 року Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки було встановлено на території Ізмаїльської міської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості на 2016 рік, а тому воно може бути застосовано не раніше ніж з 01.01.2017 року.

Відповідач заперечував проти позову зазначаючи, що ним правомірно та вірно визначено позивачу розмір податку та оскаржувані податкові повідомлення рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що рішенням Ізмаїльської міської ради «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 14.01.2016 року встановлено з 01.01.2016 року на території м.Ізмаїл податок на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Таким чином, норми цього рішення могли застосовуватись лише у 2017 бюджетному році, а не у 2016 році.

Крім того, апелянт вважає, що у звязку із неоднозначністю трактування та застосування ст.265 ПК України при визначенні прав та обовязків платника податку на майно, відповідно до ст.4 ПК України та ст.56 ПК України має бути застосований принцип презумпції правомірності рішень платника податку.

В звязку із неявкою сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 93859288 від 07.08.2017 року, позивачу належить на праві власності нерухоме майно:

- нежитлове домоволодіння готель, загальною площею 1207,8 кв.м., яке знаходиться за адресою м.Ізмаїл, вул.Болградське шосе, 10,

- нежитлова будівля, загальною площею 1681,0 кв.м., яке знаходиться за адресою м.Ізмаїл, вул.Гагаріна, 62.

Рішенням Ізмаїльської міської ради № 398-VII від 14.01.2016 р. Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено на території Ізмаїльської міської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в залежності від типів таких обєктів нерухомості (без врахування розташування (зональності)) на 2016 рік. (а.с.19-20).

27.05.2017 року Головним управлінням ДФС в Одеській прийнято податкові повідомлення-рішення № 1120-13, № 1121-13, якими, згідно пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України та відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст. 266 ПК України, ОСОБА_2 визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості, у розмірі відповідно 33 286,97 грн. та 46 328,36 грн. (а.с. 7-8).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування контролюючим органом положень вказаного Закону та рішення органу місцевого самоврядування з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, є обґрунтованим.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції на підставі наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим Кодексом України.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, згідно з яким внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Згідно з приписами ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з пп.266.7.2. п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пп.266.7.4 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов'язані щоквартально у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем розташування такого об'єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп.266.9.1 п. 266.9 ст.266 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем розташування об'єкта/об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки, є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Отже, нежитлові будівлі загальною площею 1681 кв.м. та 1207,8 кв.м., що належать позивачу на праві власності, в розумінні вищенаведених норм є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, пунктом 8.1 статті 8 ПК України встановлюються загальнодержавні та місцеві податки і збори.

Відповідно до пункту 8.3 статті 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до пп. 12.3.1, 12.3.2, 12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з п.12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

На виконання Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 року, 16 січня 2015 року Ізмаїльська міська рада прийняла рішення № 4863-VI про встановлення на території Ізмаїльської міської ради місцевих податків та зборів, зокрема податку на майно.

Так, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік на території Ізмаїльської міської ради, встановлювались рішенням № 4864-VI Ізмаїльської міської ради від 16.01.2015 року.

Рішенням № 398-VII п'ятої сесії Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016 року, на яке посилається апелянт, ставки податку встановлені в наступному розмірі, зокрема, для обєктів нежитлової нерухомості незалежно від їх типів, крім окремих типів обєктів нерухомості, перелічених в п. 1.4 ч. 1 цього рішення, - 2% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (п. 1.3). Для господарських (присадибних) будівель, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, та для обєктів нежитлової нерухомості підприємств та установ комунальної та спільної власності територіальних громад Одеської області, та для гаражів, що розташовані на території земельних ділянок гаражних кооперативів, авто кооперативів, - застосовується нульова ставка податку (п. 1.4).

При цьому, згідно приписів пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" № 909-VIII від 24.12.2015 року, установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Тобто, згідно викладеного пп.12.3.4 п.12.3 статті 12 ПК України, який визначає, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період); в іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом у 2016 році не застосовувався.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування контролюючим органом положень вказаного Закону та рішень органів місцевого самоврядування з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік є обґрунтованим.

Судова колегія також враховує, що встановлення податку на майно, відмінного від земельної ділянки, відбулось 16.01.2015р. шляхом прийняття Ізмаїльською міською радою рішення № 4863-VI. Рішенням № 398-VII Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016 року, на протиправність врахування якого при прийнятті податкових повідомлень-рішень посилається апелянт, встановлені лише ставки такого податку на 2016 рік.

Крім того, доводи апелянта щодо неправомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС в Одеській області від 27.05.2017 року № 1120-13 та № 1121-13, з огляду на те, що контролюючим органом на адресу позивача разом з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями не були направлені розрахунки податкових зобовязань, судова колегія вважає недостатніми для визнання рішень незаконними.

Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України №1204 від 28.12.2015 року (із змінами та доповненнями).

Дійсно, згідно з п.9 розділу ІІ Порядку до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Разом з цим, відповідно до пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що розрахунок податкового зобов'язання є додатком до податкового повідомлення-рішення та сам по собі не є рішенням контролюючого органу, відповідно до якого для платника податку настають відповідні наслідки. Його відсутність не позбавляє можливості реалізувати належне позивачу право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних.

Таким чином, допущення контролюючим органом вказаного порушення, а саме не надіслання платнику податку разом з податковим повідомленням-рішенням розрахунку податкового зобов'язання, не є підставою для скасування винесеного ним рішення, адже нарахування грошового зобовязання ОСОБА_2 з податку на нерухоме майно здійснено за наявності передбачених Податковим законодавством України правових підстав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідні розрахунки податкових зобовязань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є додатками до податкових повідомлень рішень від 27.05.2017 року № 1120-13 та № 1121-13, наявні в матеріалах справи (а.с.58), та позивач не заперечує проти правильності проведення розрахунків.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення по суті спору з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321,322,325,329 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 25 січня 2018 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К ОСОБА_3