Справа № 821/2004/17
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2018 р. м. ХерсонСправа № 821/2004/17

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Морська Г.М., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання протиправним і скасування наказів № 252 о/с від 30.04.2010 р. та №318 о/с від 26.05.2010 р.; поновлення на посаді; стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Херсонській області від 30.04.2010 №252 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України;

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Херсонській області від 26.05.2010 №318 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу);

- поновити позивача в органах внутрішніх справ з 27.05.2010 на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконною міграцією відділу боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми УМВС України в Херсонській області;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;

- допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ України та стягнення з УМВС на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах за один місяць.

Відповідно до ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Дослідивши адміністративний позов, додані до нього документи та заяву про поновлення строку звернення до суду встановлено наступне.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.05.2010 р. наказом УМВС України в Херсонській області №318 о/с позивач був звільнений з ОВС в запас ЗСУ згідно пункту 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу). Вважає, що накази від 30.04.2010р. №252 о/с та від 26.05.2010р. №318 о/с є протиправними, оскільки його не було вчасно ознайомлено з наказом від 30.04.2010р. №252 о/с та не відомо чи проводилась відповідачем службова перевірка перед звільненням позивача зі служби. При цьому позивачем зазначено, що відносно нього порушено кримінальну справу №500048-10 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190, ч.3 ст.364, ч.2 ст.368 КК України та в порядку ст.115 КПК України його було затримано.

21 грудня 2017р. позивач звернувся до суду з позовом в якому просить поновити його в органах внутрішніх справ з 27.05.2010р. на посаді та стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

До позовної заяви була додана заява про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

Ухвалою від 26.12.2017р. позовну заяву на підставі ч.1 ст.123 КАС України залишено без руху та наданий позивачу строк для подання додаткових обґрунтувань поважності пропущеного строку звернення до суду.

Обґрунтовуючи, поважність пропуску строку звернення до суду у заяві, доданій до позову та надісланій на виконання ухвали суду позивач посилається на те, що з 2006 по 2010 роки він проходив службу в органах внутрішніх справ України. У 2010 році перебував на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконною міграцією відділу боротьби зі злочинами, повязаними з торгівлею людьми УМВС України в Херсонській області. Наказом УМВС від 26.05.2010 № 318 о/с згідно з пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнений з ОВС в запас Збройних Сил України. Як зазначено у наказі УМВС від 26.05.2010 №318 о/с підставою його видання є наказ УМВС України в Херсонській області від 30.04.2010 №252 о/с. Протягом 2010 р.-2017р. він не міг ознайомитись з наказом від 30.04.2010р. №252 о/с, яким його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС за п. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) та йому не було відомо за що саме він був звільнений з ОВС.

Позивач зазначив, що із витягу з наказу УМВС України в Херсонській області від 26.05.2010 №318 о/с неможливо встановити підставу його звільнення. В наказі лише зазначено «звільнити через вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу». У чому виразилась дискредитація (у діях або бездіяльності) не зазначено, а вказано, що обставини звільнення містяться в наказі УМВС від 30.04.2010 № 252 о/с. Щоб оскаржити наказ УМВС № 318 о/с необхідно бути ознайомленим зі змістом наказу УМВС № 252 о/с, з якими позивач досі не ознайомлений у передбаченому законодавством порядку. З ксерокопією наказу УМВС № 252 о/с ознайомлений лише представник ОСОБА_1 у суді 11.10.2017 під час розгляду справи № 821/1157/17.

Розглянувши заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду та заяву позивача, надіслану на виконання ухвали про залишення позову без руху, визнаю не поважними причини пропуску ОСОБА_1 строків звернення до суду, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 звільнений із органів внутрішніх справ наказом УМВС України в Херсонській області №318 о/с від 26.05.2010р., підставою видання якого зазначений наказ УМВС України в Херсонській області від 30.04.2010 № 252 о/с.

Позивач підтверджує свою обізнаність із звільненням із посади та існуванням спірних наказів про звільнення, зазначаючи, лише про необізнаність із їх змістом та причинами його звільнення.

Вважаю, що не ознайомлення позивача належним чином із даними наказами не позбавляло його права на їх оскарження та звернення до суду із позовом про поновлення на посаді.

Так, КАС України у редакції станом на 30 квітня 2010 року обовязок по доказуванню правомірності свого рішення покладав на субєкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 71 КАС України (у редакції станом на 30.04.2010р.) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Також КАС України передбачено інститут забезпечення доказів.

Так відповідно до ст. 73, 74 КАС України (у редакції станом на 30.04.2010р.) особи, які беруть участь у справі та обґрунтовано вважають, що надання потрібних доказів стане згодом неможливим або ускладненим, мають право просити суд забезпечити ці докази. Забезпечення доказів може здійснюватися також за заявою заінтересованої особи до відкриття провадження у справі. Суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом письмових або речових доказів, у тому числі за місцем їх знаходження.

Відтак ОСОБА_1 не був позбавлений можливості своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав в частині оскарження наказів УМВС України у Херсонській області та поновлення на роботі.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку із визнанням неповажними причин пропуску строку звернення до суду, вбачаються підстави для повернення даного позову позивачу.

Керуючись ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання протиправним і скасування наказів № 252 о/с від 30.04.2010 р. та №318 о/с від 26.05.2010 р.; поновлення на посаді; стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу разом з доданими документами повернути позивачу.

Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Морська Г.М.