Справа № 802/987/17-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/987/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

18 січня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

секретар судового засідання: Черняк А.В.,

за участю:

представників відповідача: Кухрімовського О.В., Кушніра Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року (повний текст якої складено 06 вересня 2017 року у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство" "Рембудзв'язок" до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року позивач - ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № , № , № від 09.06.2017. Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке спеціалізоване підприємство" "Рембудзв'язок" 9323,45 грн., судовий збір, що був сплачений згідно платіжного доручення № 1119 від 20.06.2017 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що, на його думку, призвело до неправильного її вирішення.

16 листопада 2017 року до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від позивача.

В судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.

Позивач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" було зареєстроване Вінницьким міським управлінням юстиції 13.02.2009 за реєстраційним №0007549.

На підставі направлення виданого Головним управлінням ДФС у Вінницькій області від 21.04.2017 №658 - Кушніром Євгенієм Васильовичем, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки та інших галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС у Вінницькій області, згідно з ст.20 ПК України, пп. 78.1.4 п.78.1, п.78.2 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI, на виконання наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 21.04.2017 №645 проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, військового збору за період з 03.08.2014 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 10.05.2017 № 370/1401/01168173, яким зафіксовано наступні порушення:

- пп. 134.1.1, п.134.1 ст.134 ПКУ від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, в зв'язку з чим занижено податок на прибуток у загальній сумі 230282 грн., в. т.ч.: за 2015 рік - 46080 грн., за 2016 рік - 184202 грн.;

- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.2 ст.200 ПКУ від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, в зв'язку з чим встановлено: занижено податок на додану вартість у сумі 184587 грн., в т.ч.: за липень 2015 року - 16483 грн., за листопад 2015 року - 30850 грн., за грудень 2015 року - 3867 грн., за грудень 2016 року - 133387 грн., завищення залишку від'ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 71282 грн., в т.ч.: за грудень 2015 року - 71282 грн.

На підставі акту від 10.05.2017 № 370/1401/01168173, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2017, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальній сумі 276333 (двісті сімдесят шість тисяч триста тридцять три гривні) грн., а саме: за податковим зобов'язанням 230282 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 46051 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2017, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 276881 (двісті сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня) грн., а саме: за податковим зобов'язанням 184587 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 92294 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2017, яким визначено суму завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 71282 (сімдесят одна тисяча двісті вісімдесят дві гривні).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів щодо наявності підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Нормами ст. 21 ПК України визначені обов'язки органів фіскальної служби, серед яких обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Тобто, органи фіскальної служби та їх посадові особи при прийнятті рішень, у т.ч. наказів про проведення позапланової перевірки, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений ПК України.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Положеннями ч. 2 ст. 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Оцінюючи доводи апелянта стосовно відсутності факту реальності здійснення господарської операції з ТОВ "Техногруп-Інжирінг", суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до договорів №032 від 25.11.2016, №033 від 25.11.2016, №034 від 25.11.2016 позивач доручив ТОВ "Техногруп-Інжирінг" виконати роботи по будівництву каналізаційної мережі у смт. Брюховичі Львівської області.

Положеннями п. 1.2 зазначених договорів визначено, що виконавець може залучати субпідрядні організації (укладати договори з третіми особами) для виконання робіт по даним договорам.

Згідно з наявними в матеріалах справи документами, ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" отримало послуги від ТОВ "Техногруп-Інжирінг", які передані відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт.

В свою чергу, ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ "Техногруп-Інжирінг" кошти в сумі 871168,79 грн. в рахунок оплати робіт згідно з актами приймання виконаних будівельних робіт.

Зазначені послуги формували собівартість реалізованих робіт і послуг та відображені ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" у звіті про фінансові результати за 2016 рік.

Відповідно до бухгалтерського обліку ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" в грудні 2016 року відображені проведення щодо оприбуткування робіт по будівництву каналізаційної мережі від ТОВ "Техногруп-Інжирінг".

Послуги в сумі 1023344 грн. (без ПДВ) формували собівартість реалізованих робіт і послуг та відображені ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" у звіті про фінансові результати за 2016 рік.

Надані позивачем при перевірці первинні документи, а також наявні в матеріалах справи їх копії по взаємовідносинам із вказаним контрагентом підписані відповідальними посадовими особами та скріплені печатками юридичних осіб, крім того, містять інші відомості та реквізити, наявність яких визнана обов'язковою ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Водночас, апелянт наполягає на тому, що кількість працюючих у ТОВ "Техногруп-Інжирінг" складає 1 (одна) особа, що унеможливлює фактичне виконання робіт з будівництва каналізаційної мережі у смт. Брюховичі Львівської області.

Так, згідно з розрахунками контролюючого органу за умови дотримання трудового законодавства України за грудень 2016 року ТОВ "Техногруп-Інжирінг" при виконанні робіт по будівництву каналізаційної мережі мало задіяти 20 працівників.

Також в ході проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ "ВСП "Рембудзв'язок", відповідачем проведено аналіз даних, що містяться в Єдиному реєстрі податкових накладних, щодо номенклатури товарів і послуг, отриманих ТОВ "Техногруп-Інжиніринг" від постачальників в грудні 2016 року.

Відповідно до проведеного аналізу ГУ ДФС у Вінницькій області встановлено придбання ТОВ "Техногруп-Інжиніринг" в грудні 2016 року лише ПММ та запчастин до автомобілів.

Крім того, станом на дату реєстрації акту перевірки ТОВ "Техногруп-Інжиніринг" подано останню податкову звітність з ПДВ лише за лютий 2017 року. Податкова звітність з податку на прибуток за звітний податковий період 2016 рік - не подано.

На переконання колегії суддів такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, виробничого обладнання, а також відсутність працівників не можуть спростовувати фактичне виконання операції, оскільки специфіка господарської діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди повинно мати значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов'язань, враховуючи, що за звичаями ділового обороту визначені можливості залучення ресурсів для виконання робіт (надання послуг), в тому числі на підставі цивільно-правових договорів, що передбачено нормами п. 1.2 зазначених договорів.

На період господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Техногруп-Інжиніринг" останній був зареєстрований є Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та платником з податку на додану вартість, його установчі та реєстраційні документи не визнавались недійсними.

Той факт, що контрагентом не було подано податкової звітності за звітний податковий період по взаємовідносинах з позивачем, жодним чином не спростовують реальності наданих позивачу послуг, а лише вказують на те, що ТОВ "Техногруп-Інжирінг" допустило порушення вимог податкового законодавства, за які, в силу положень ст. 61 Конституції України, позивач не повинен нести відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2017 року по справі №К/800/26408/16.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянта стосовно нереальності вчиненої господарської операції між ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" та ТОВ "Техногруп-Інжирінг", у зв'язку із чим наявні у позивача податкові накладні не дають йому права на податковий кредит спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи.

Стосовно тверджень апелянта про те, що перевіркою встановлено відсутність факту реального вчинення господарської операції ТОВ ВСП "Рембудзв'язок" з МП "Вікфіл" () у зв'язку з відсутністю первинних документів щодо підтвердження факту переміщення Бентоніта Bara-Kade Plus North Star у просторі, колегія суддів враховує наступні обставини справи.

За період з 01.01.2015 по 31.12.2016 за даними бухгалтерського обліку ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" відображено придбання Бентоніту Bara-Kade Plus North Star, постачальником яким задокументовано суб'єкта господарської діяльності - МП "Вікфіл".

Відповідно до договору №07/07-1 від 07.07.2015 МП "Вікфіл" реалізовано ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" Бентоніт Bara-Kade Plus North Star.

При здійсненні перевірки, позивачем було надано видаткову накладну №7126 від 07.07.2015 щодо придбання Бентоніт Bara-Kade Plus North Star від МП "Вікфіл".

Матеріалами справи підтверджується перерахування позивачем на розрахунковий рахунок МП "Вікфіл" коштів в сумі 307199,95 грн. в рахунок оплати за Бентоніт Bara-Kade Plus North Star.

Так, по бухгалтерському обліку ТОВ "СВП" "Рембудзв'язок" в липні 2015 року відображені проведення щодо оприбуткування та подальшого використання Бентоніту Bara-Kade Plus North Star отриманого від МП "Вікфіл".

Згідно товарно-матеріальних цінностей на суму 256000 грн. (без ПДВ) ТОВ "ВСП" "Рембудзв'язок" сформувало собівартість реалізованих робіт і послуг та відобразило їх у звіті про фінансові результати за 2015 рік.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що надані позивачем документи є первинними документами в розумінні вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та у своїй сукупності повністю підтверджують факт здійснення спірної господарської операції, а характер даної операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача та її основним видам.

При цьому, ні в суді першої інстанції, ні в ході апеляційного перегляду справи не було встановлено істотних розбіжностей щодо обсягу, виду, дати та вартості придбаного та реалізованого товару.

Отже, сукупність первинних, платіжних та інших документів, які зазвичай супроводжують відповідні господарські операції, підтверджують фактичне виконання умов договору щодо придбання позивачем Бентоніту Bara-Kade Plus North Star від МП "Вікфіл".

Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги ту обставину, що відповідно до п. 4.1.1 договору від 07.07.2015 №07/07-1 саме постачальник (МП "Вікфіл") зобов'язаний був поставити за власний рахунок замовлений товар, у зв'язку із чим позиція апелянта щодо необхідності наявності у позивача первинних документів про переміщення Бентоніту Bara-Kade Plus North Star у просторі не відповідає умовам даного договору.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що наявними в матеріалах справи первинними документом в повній мірі відображено господарську операцію щодо придбання Бентоніту Bara-Kade Plus North Star, а тому доводи апелянта щодо нереальності такої операції є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, наведені апелянтом аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, через що не спростовують реальність спірних господарських операцій між позивачем та контрагентами.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", в якому Суд визначив, що "адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

В той же час відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій, натомість, факт виконання робіт у акті перевірки під сумнів не ставився.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови дотримано норми матеріального і процесуального права, в той час як доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції стосовно протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв'язку із чим підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 січня 2018 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.