Справа № 807/917/17
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/12144/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Мікули О. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання - Болюк Н. В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року у справі № 807/917/17 (постанова ухвалена судом у складі головуючого судді Гаврилка С. Є. об 11:58 год у м. Ужгороді) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання незаконною відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов'язання вчинити дії, визнання незаконним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому просив визнати незаконною відмову відповідача у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 детального плану, зобов'язати відповідача надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0800 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою АДРЕСА_1 детального плану, на підставі клопотання від 29 грудня 2016 року № К-4834/0/5-16 та визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 31 січня 2017 року № 607-сг «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення".

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території м. Ужгород, вул. Загорська. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території м. Ужгород, вул. Загорська. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області подало апеляційну скаргу на неї, в якій просило постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати, в іншій частині залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з врахуванням великої кількості клопотань та визначеної кількісті земельних ділянок, що передбачені детальним планом території для розміщення індивідуальної малоповерхової забудови садибного типу учасникам АТО, а також з врахуванням житлових умов позивача, йому правомірно було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, посилається на наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки 26 жовтня 2017 року Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні заперечили проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржене рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просили відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши головуючого суддю, позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, суд переглядає оскаржуване судове рішення в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій (посвідчення від 03 липня 2015 року серії НОМЕР_1).

29 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: м. Ужгород, вул. Загорська, до якого було долучено графічні матеріали з детального плану території, на якому зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, копії паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду та посвідчення учасника бойових дій.

У відповідь на вказане клопотання Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області листом від 30 січня 2017 року № К-4834/0-1082/6-17 повідомило позивача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з посиланням на велику кількість клопотань у порівнянні із визначеною кількістю земельних ділянок, що передбачені детальним планом території для розміщення індивідуальної малоповерхової забудови садибного типу учасникам АТО, та протокольні рішення засідань робочої групи від 13 січня 2017 року № 1, від 17 січня 2017 року № 2, від 19 січня 2017 року № 3.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Водночас згідно з частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання її у власність, за результатами розгляду якої визначені статтею 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень. Відмова в наданні такого дозволу повинна бути мотивованою і можлива лише у визначених випадках.

Як видно з листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 30 січня 2017 року № К-4834/0-1082/6-17, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1, з посиланням на протокольні рішення засідань робочої групи з питань розподілу ділянок державної форми власності від 13 січня 2017 року № 1, від 17 січня 2017 року № 2, від 19 січня 2017 року № 3 та велику кількість клопотань у порівнянні із визначеною кількістю земельних ділянок, що передбачені детальним планом території для розміщення індивідуальної малоповерхової забудови садибного типу учасникам АТО.

Суд зазначає, що вищевказаний лист відповідача не містить посилання на підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, відтак зміст такого не узгоджується з приписами вказаної норми.

Таким чином, відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяв всупереч повноваженням, передбачених нормами Земельного кодексу України, а тому, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність вказаної відмови.

Оскільки, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до статті 122 Земельного кодексу України, відноситься до виключних повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, судом першої інстанції правомірно зобов'язано відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 детального плану.

Посилання відповідача на наявність підстав для закриття провадження у справі з огляду на те, що 26 жовтня 2017 року Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0608 га за адресою АДРЕСА_1 детального плану, не заслуговують на увагу, оскільки, предметом спору є оскарження відмови суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних відносин, відтак, суд оцінює її правомірність станом на момент виникнення спірних правовідносин.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року у справі № 807/917/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. І. Богаченко
судді О. І. Мікула
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 23 січня 2018 року.