Справа № 804/7292/17
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2018 року Справа № 804/7292/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання Сергієнко В.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_3
до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.05.2017 року позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотаннями про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянкок площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, проте відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки вона суперечить нормам чинного законодавства.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 року було зупинено провадження у справі, у звязку з необхідністю витребування додаткових доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 року провадження у справі було поновлено.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала посилаючись при цьому на письмові заперечення надані суду, у яких зазначено, що підставою відмови у вказаних відповідях стало не належне оформлення відповідних клопотань, та не відповідність цих клопотань ч.6. ст.118 Земельного кодексу України, а тому відмова у задоволенні клопотань позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є обґрунтованою та прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20 травня 2017 року ОСОБА_4, звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотаннями про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, додавши до клопотання передбачені статтею 118 Земельного кодексу України документи.
За результатами розгляду клопотань та доданих до них документів відповідачем було прийнято рішення від 11.07.2017 р. № К-5945/0-3903/6-17, № К-5948/0-3902/6-17, № К-5950/0-3895/6-17, № К-5952/0-3896/6-17, № К-5954/0-3883/6-17 та № К-5955/0-3885/6-17 про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою та повідомлено позивача про те, що подані клопотання не відповідають вимогам ч.6. ст.118 Земельного кодексу України, також запропоновано позивачу належним чином оформити додатки та доповнити інформацією, передбаченою ч.6. ст.118 Земельного кодексу України та запропоновано надати графічні матеріали, які дозволяють визначити місце розташування земельної ділянки, її форму власності і правовий статус.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Згідно із частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Органом, уповноваженим державою здійснювати дані функції виступає Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин - Держгеокадастру України.
Відповідно до пункту 4.13 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідно до покладених на нього завдань, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах Дніпропетровської області.
Як передбачено частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Ради Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
За приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, ст.118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність.
Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою було те, що подані клопотання не відповідають вимогам ч.6. ст.118 Земельного кодексу України, а саме, не вказано інформацію, передбачену ч.6. ст.118 Земельного кодексу України та не додано графічні матеріали, які дозволяють визначити місце розташування земельної ділянки, її форму власності і правовий статус.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем разом із клопотаннями було подано до Головного управління Держгекадастру у Дніпропетровській області копія паспорту, копія ідентифікаційного коду заявника та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Посилання відповідача, на те що на поданих позивачем до клопотання графічних матеріалах, не зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються дослідженими судом графічними матеріалами.
Так, дослідивши графічні матеріали надані до клопотань, судом встановлено, що вони надані у вигляді скріншотів з Публічної кадастрової карти, на яких нанесено позначки бажаних місць розташування земельних ділянок, які позивач бажає отримати у власність, кадастрові номери, тип власності та місце розташування земельних ділянок в межах яких нанесені вказані позначки.
Суд зазначає, що законодавством не встановлено форми графічних матеріалів, а також норм, що регламентували порядок визначення бажаного місця розташування земельної ділянки.
При цьому, суд зазначає, що саме на стадії складання документації із землеустрою на земельну ділянку, визначаються точні межі земельної ділянки, їх геодезичні координати, складається кадастровий план земельної ділянки та встановлюються прикордонні знаки.
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеній у постановах від 19.01.2016 року (справа №21-3690а15), від 13.12.2016 року (справа №21-2573а16), отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.
Таким чином, судом встановлено, що позивачем було подано всі необхідні документи визначені статтею 118 Земельного кодексу України.
Щодо посилань представника відповідача на те, що позивач отримала відмову також у звязку з тим, що не мала право на одночасне отримання дозволів по всіх клопотаннях, суд зазначає, що такі підстави відмови в листах не згадується взагалі, крім того надання дозволу не є безумовною підставою для отримання земельних ділянок у власність.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправною відмови відповідача у наданні позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою.
Щодо вимоги про зобовязання відповідача надати дозволи на виготовлення документації із землеустрою для передачі ОСОБА_3 земельних ділянок у власність, розміром 2,0 га, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у спірних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень, який Земельним кодексом України та законами України наділений повноваженнями вирішувати питання щодо розпорядження земель державної власності відповідно до закону. Вказані повноваження є дискреційними.
Суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Крім того, абзацом 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 вказано, що суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.
В даному випадку питання, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою віднесено до компетенції відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та приймається ним на основі адміністративного розсуду. У зв'язку з чим, суд відмовляє в вимозі позивача про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для передачі земельної ділянки у власність, розміром 2.0 га.
У відповідності до ч.3 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобовязати субєкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до п.4 ст.245 КАС України у випадку прийняття судом рішення, про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії, суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, з метою відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для особистого селянського господарства та прийняти рішення відповідно до вимог законодавства, з урахуванням правової оцінки, наведеної у даному рішенні.
Згідно частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов'язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає поверненню в сумі 320,00 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 24.01.2018 року.

Суддя ОСОБА_7