Справа № 816/385/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.С. Бойко
Суддя-доповідач: Пянова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/385/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: П'янової Я.В.

суддів: Зеленського В.В. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання: Городової А.О.

представника позивача: Черненко Л.В.

представника відповідача: Базавлук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва №23" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 (головуючий суддя С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 30.05.17 р.) по справі № 816/385/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва №23"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Управління механізації будівництва №23" (далі - ПАТ "УМБ №23", позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.02.2017 р. № та № .

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просив її залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 року по цій справі - без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ПАТ "УМБ №23" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, , перебуває на обліку в якості платника податків в Полтавській ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області та є платником податку на додану вартість.

Фахівцями ГУ ДФС у Полтавській області в період з 20.01.2017 р. по 23.01.2017 р. проведено планову документальну виїзну перевірку ПАТ "УМБ №23" з питань дотримання вимог податкового законодавства за фінансово-господарськими взаємовідносинами з ТОВ "Ентерс" за період з 01.05.2016 р. по 31.05.2016 р.

За результатами перевірки складений акт від 27.01.2017 р. №49/16-31-14-03-15/04715606 (далі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог п.п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 231000,00 грн. та п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, а саме: не надані до перевірки в повному обсязі документи з фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Ентерс" (а.с. 13-31).

На підставі зазначених висновків Акта перевірки ГУ ДФС у Полтавській області 16.02.2017 р. сформовано податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 346500,00 грн. (в т.ч. 231000,00 грн. - за основним платежем, 115500,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 39) та №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем "Адмін. штрафи та інші санкції (надх.коштів, контроль за справлянням яких закріп. за ГУМіндоходів-рай, 21081103") на загальну суму 1020 грн. (а.с. 40).

Не погодившись з висновками акта перевірки та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду справи підтвердилась правомірність доводів ГУ ДФС у Полтавській області про порушення позивачем вимог п.п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Відповідно до пункту 201.4. ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується в двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування таких підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника ПДВ виникає право на податковий кредит.

З дослідженого акту перевірки від 27.01.2017 р. №49/16-31-14-03-15/04715606 встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки платника податку відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення сум до складу податкового кредиту, наслідком чого визначено заниження позивачем зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету за травень 2016 року в розмірі 231000,00 грн.

До таких висновків контролюючий орган дійшов у зв'язку з ненаданням ПАТ "УМБ №23" договору купівлі-продажу, наданням товарно-транспортних накладних, складених не за формою товарно-транспортної накладної №1-ТТН (нафтопродукт), та без наявності всіх обов'язкових реквізитів. Також, допитаний в рамках кримінального провадження в якості свідка ОСОБА_4, який значився генеральним директором та бухгалтером ТОВ "Ентерс" на період проведення господарських операцій з ПАТ "УМБ №23", пояснив, що документи, які засвідчують проведення будь-яких фінансово-господарських взаємовідносин, як директор ТОВ "Ентерс" не підписував, товарно-матеріальних цінностей - бітуму нафтового дорожнього в'язкого БНД 60/90 на адресу ПАТ "УМБ ""23" не поставляв, доставку не проводив. Службові особи ПАТ "УБМ №23" йому не відомі, директор вказаного підприємства Шляхта Ю.О. та головний бухгалтер Дорошенко О.В. йому не відомі та з ними він не зустрічався.

Також, податковою інспекцією враховано, що транспортні засоби, зазначені в товарно-транспортних накладних, в підсистемі НАІС Єдиного державного реєстру МВС України та Національній базі даних "Автомобіль" відсутні.

Крім того, відповідач вказав, що відповідно до видів діяльності, КВЕД ТОВ "Ентерс" не є вантажоперевізником, а видані ним видаткові накладні не містять інформації про видані довіреності уповноваженим представникам ПАТ "УМБ №23", які отримували товар. В ПАТ "УМБ №23" інформація про видачу довіреностей на отримання бітуму дорожнього в'язкого БНД 60/90 також відсутня.

З урахуванням наведеного, відповідач дійшов висновку про безтоварність господарських операцій ПАТ "УМБ №23" з ТОВ "Ентерс", за результатами яких позивач сформував спірний податковий кредит.

В свою чергу, позивач заперечує проти вищезазначених висновків та зауважує про те, що формування податкового кредиту в травні 2016 року ПАТ "УМБ № 23" відбулось за рахунок здійснення господарських операцій з придбання бітуму нафтового дорожнього в'язкого БНД 60/90 у ТОВ "Ентерс".

Зокрема, представник позивача зазначає, що ПАТ "УМБ №23" придбало у ТОВ "Ентерс" бітум нафтовий дорожній в'язкий БНД 60/90, на підтвердження чого позивачем суду надано копії видаткових накладних від 27.07.2016 №27/05-9, від 27.05.2016 №27/05-10 від 28.05.2016 №28/05-11, від 29.05.2016 №29/05-12, від 29.05.2016 №29/05-13, від 30.05.2016 № 30/05-11, від 31.05.2016 №31/05-12 /т. 1 а.с. 166, 172, 178, 182, 202, 207, 210/, прибуткових накладних від 27.05.2016 №27/05-9 (553), від 27.05.2016 №27/05-10 (556), від 28.05.2016 №28/05-11 (557), від 29.05.2016 №29/05-12 (558), від 29.05.2016 №25/05-13 (554), від 30.05.2016 №30/05-11 (555), від 31.05.2016 №31/05-12 (559) (т. 1 а.с. 167, 173, 179, 183, 203, 208, 211).

Також, стверджував, що поставку товару здійснювало ТОВ "Ентерс", на підтвердження чого позивачем до матеріалів справи долучено товарно-транспортні накладні (т. 1 а.с. 138 - 144).

Разом тим, позивачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано копію договору, укладеного між ПАТ "УМБ № 23" та ТОВ "Ентерс".

Щодо посилання позивача про вилучення договору поставки, укладеного між ПАТ "УМБ №23" та ТОВ "Ентерс" працівниками ОВС, слід зауважити на те, що протокол обшуку від 28.07.2016 р. (т. 2 а.с. 42 - 55) не містить інформацію про вилучення вказаного договору.

Окрім того, пунктом 44.5 Податкового кодексу України встановлено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Позивачем не надано доказів вчинення дій, спрямованих на виконання його обов'язку по відновленню втрачених документів.

В свою чергу, необхідно зазначити, що наявність податкової накладної та її реєстрація в Єдиному державному реєстрі податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки в вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В даному випадку позивач стверджує, що за результатами взаємовідносин із контрагентом оформлені відповідні первинні документи, які, на його думку, надають право на формування податкового кредиту.

Проте, наявність належним чином оформлених бухгалтерських документів не є єдиною вичерпною підставою для формування податкової звітності, з огляду на таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 27.03.2012 р. у справі за позовом Приватного підприємства "Ангара" до ДПІ у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

У постанові від 22.09.2015 р. у справі за позовом ТОВ "Ампір СВ" до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Верховний Суд України вказав, що обов'язковою умовою виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення операцій з поставки документами первинного бухгалтерського обліку та податкового обліку, щодо яких встановлена нормативна вимога. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару (послуг).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 зазначеного Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Тобто, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами ст. 4 цього ж Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми. Таким чином, господарська операція, яка не відбулась, не може бути об'єктом оподаткування.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не відбулось, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Таким чином, первинні документи не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість поставки між суб'єктами, вказаними в цих документах як постачальник та покупець.

З огляду на викладене, відсутність у ТОВ "Ентерс" матеріально-технічних ресурсів, трудових ресурсів, як власних, так і залучених, без яких підприємницька діяльність не може здійснюватися, об'єктивно ставить під сумнів можливість поставки ним товарів, обсяг яких (виходячи з документів, якими оформлені ці поставки) вимагав залучення до їх виконання певної кількості працівників та матеріально-технічних засобів.

Матеріалами справи підтверджено, що під час проведення перевірки до Управління превентивної діяльності при ГУ Національної поліції України в Полтавській області направлено запит від 23.01.2017 р. №302/10/16-31-14-03-29 щодо надання інформації про назви, марки, технічні характеристики транспортних засобів, які зазначені в товарно-транспортних накладних, та дані щодо власників, за якими зареєстровано транспортні засоби: DAF НОМЕР_2, причіп НОМЕР_1, Вольво НОМЕР_3, причіп НОМЕР_4, Renauit НОМЕР_5, причіп НОМЕР_6, Mersedes НОМЕР_7, причіп НОМЕР_10

13.02.2017 р. ГУ ДФС у Полтавській отримано відповідь (лист від 07.02.2017 р. № 31/16-08-410), відповідно до якої інформація про транспортні засоби, зареєстровані з державними номерними знаками НОМЕР_3, НОМЕР_9, НОМЕР_11, НОМЕР_12, в підсистемі НАІС Єдиного державного реєстру МВС України та Національній базі даних „Автомобіль" відсутня.

Так само, норми Податкового кодексу України та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не ставлять у залежність право платника податків, встановлених цими Законами, на податковий кредит та можливість формування витрат від виконання податкового обов'язку іншими платниками - постачальниками товарів (послуг). Проте, у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать, що платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності його контрагента, яка полягає в незаконній мінімізації податкових зобов'язань, зокрема у створенні штучних підстав для збільшення валових витрат та/чи податкового кредиту, або у разі коли платник податків діяв без належної обачності чи обережності при виборі контрагента, який не виконує податкового обов'язку, при встановлених обставинах, які спростовують реальність господарських операцій, отримана таким платником податків податкова вигода у вигляді права на податковий кредит, є безпідставною.

При цьому, свідчити про обізнаність платника податків щодо протиправної діяльності контрагента або те, що він діяв без належної обачності (обережності) при виборі контрагента, може, в тому числі, тривалість господарських відносин, здійснення діяльності в одному сегменті ринку, господарські зв'язки платника податків переважно із контрагентами, які ухиляються від виконання податкового обов'язку, приховуються від контролюючих органів.

Так, господарські правовідносини позивача з його контрагентом мали місце упродовж незначного проміжку часу, основний обсяг операцій стосувався придбання товарів, що не обумовлено їх використанням у власній господарській діяльності позивача (відповідні товари за твердженням платника реалізовані третій особі). При цьому, встановити походження товарів, про реалізацію яких третій особі стверджує позивач, не видається за можливе.

Окрім того, позивачем, ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не було надано доказів оприбуткування товару, придбаного у ТОВ "Ентерс", та наявності транспортних засобів, обладнаних для перевезення нафтопродуктів.

Матеріали справи не містять відомостей про узгодження позивачем графіків поставок.

Щодо посилань позивача на проведення оплати вартості придбаних товарів, колегія суддів зауважує, що саме по собі формальне перерахування коштів на розрахунковий рахунок контрагента не є беззаперечним свідченням реальності здійснення господарської операції.

Окрім того, видаткові накладні ТОВ „Ентерс" не містять інформації про видані довіреності уповноважених представників ПАТ „УМБ №23", що отримали товар. В ПАТ „УМБ №23" інформація про видачу довіреностей на отримання бітуму дорожнього в'язкого БНД 60/90 також відсутня.

Слід зазначити, що місце складання у видаткових накладних вказано "м. Кременчук". Відповідно до Книги обліку ведення наказів на відрядження, накази на відрядження до м. Кременчука та ТОВ „Ентерс" для отримання товару на працівників ПАТ „УМБ №23" відсутні.

Також, згідно з п. 24 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 р. №222-VIII (із змінами та доповненнями) ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до "Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів", затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.07.2004 р. N 822, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.08.2004 р. за N 1040/9639 (із змінами і доповненнями), та до Переліку небезпечних вантажів, наведеному в таблиці А глави 3.2 додатка А до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ), придбаний бітум класифікується як небезпечний вантаж.

Враховуючи вищевикладене, перевезення бітуму нафтового дорожнього в'язкого передбачає наявність у перевізника відповідної ліцензії на здійснення господарської діяльності.

Відповідно до даних ГУ ДФС у Полтавській області та Єдиного ліцензійного реєстру, який функціонує згідно з Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку формування, ведення і користування відомостями ліцензійного реєстру та подання їх до Єдиного ліцензійного реєстру" від 08.11.2000 №1658, ТОВ "Ентерс" не має ліцензії на перевезення нафтопродуктів (небезпечних вантажів), а тому не мало можливості для здійснення перевезення бітуму нафтового дорожнього в'язкого.

Також, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ „Ентерс" вид діяльності „вантажні перевезення" відсутній.

Щодо наданих позивачем, в обґрунтування своєї позиції, товарно-транспортних накладних, слід зауважити на таке.

Порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України визначено Інструкцією, затвердженою Наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155 (далі - Інструкція).

Інструкція встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів.

Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (розділ 1 Інструкції).

Відповідно до п.5.1.1 Інструкції приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо (далі - договір).

Пунктами 5.4.1-5.4.3 Інструкції встановлено, що перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 N363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 рок за N128/2568, та ГОСТ 27352-87.

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20 град. С відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом.

Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Відповідно до п. 7.5.6 Інструкції відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках.

Згідно з пунктами 7.5.7, 7.5.8 Інструкції ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників.

У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Згідно з п.6.1 Інструкції на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Сторінки журналу нумеруються, шнуруються і скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства (організації).

Відповідно до п.14.4 Інструкції матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою №7-НП.

Згідно з п. 14.6 Інструкції кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою №5-НП, а під час надходження автомобільним транспортом - на підставі ТТН. У разі відсутності нестач понад норми природних втрат допускається оформлення приймання нафтопродуктів за кількістю актами інших форм з використанням автоматичних систем оброблення інформації.

Рух нафти і нафтопродуктів у резервуарах за добу фіксується матеріально відповідальними особами в журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП з урахуванням пункту 14.4 цієї Інструкції. Рух облікових залишків за марками нафти та нафтопродуктів фіксується матеріально відповідальними особами в товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП, у тому числі окремо щодо кожного власника нафти та нафтопродукту.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних, в них не заповнені графи "до подорожнього листа №", "об'єм нафтопродукту", "густина", "температура", "номер резервуара", що суперечить вимогам вищезазначеної Інструкції.

Крім того, в наявних в матеріалах справи ТТН відсутні: реквізити осіб, відповідальних за одержання нафтопродукту.

Вищезазначені документи обліку мають бути пронумеровані, прошнуровані, засвідчені підписом керівника та печаткою підприємства.

З огляду на викладене, надані позивачем копії товарно-транспортних накладних, складені не за формою товарно-транспортної накладної № 1-ТТН (нафтопродукт) та не містять обов'язкових реквізитів, на підставі яких здійснюється відпуск та приймання нафтопродуктів, оформлені з порушенням вимог наведеної вище Інструкції.

Окрім того, позивачем також не надані журнали реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 7-НП, книгу кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31-НП, журналу обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою № 6-НП.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та вважає за необхідне зауважити таке.

До матеріалів справи надано вирок Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області № 537/544/17 від 01.03.2015 р. (набрав законної сили 03.04.2017 р.), яким встановлено, що в період часу з 01.01.2015 р. по 28.07.2016 р., з метою незаконного збагачення, ОСОБА_8, організував діяльність організованої злочинної групи, до складу якої увійшли ОСОБА_9 та ОСОБА_10, з метою прикриття незаконної фіктивної діяльності із незаконного формування податкового кредиту; одержання готівки та валових витрат з податку на прибуток, без наміру здійснення статутної діяльності підприємства, шляхом створення нових юридичних осіб та придбання раніше створених юридичних осіб, зокрема, ТОВ "Ентерс".

Відповідно до вказаного вироку, продовжуючи злочинну діяльність, реалізуючи спільний злочинний план, відомий всім учасникам організованої злочинної групи, у складі ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, за вказівкою останнього ОСОБА_10, діючи відповідно до відведеної йому ролі, діючи повторно, за допомогою невстановленої досудовим слідством особи, на початку 2016 (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), підшукав особу - мешканця м. Запоріжжя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що на прохання третіх осіб, за грошову винагороду, погодився вчинити дії щодо придбання (шляхом перереєстрації) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи, з метою прикриття незаконної фінансово - господарської діяльності інших суб'єктів підприємництва, повідомивши при цьому, що фінансово - господарську діяльність останній здійснювати не буде.

З метою забезпечення постійного здійснення незаконної діяльності по ТОВ "Ентерс", згідно з спільним злочинним планом, відомим всім учасникам організованої злочинної групи у складі ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_8, ОСОБА_4 на підставі вказівки ОСОБА_8, в м. Кременчуці Полтавської області відкрито розрахункові рахунки у відділеннях банківських установ.

Згідно з висновками суду, викладеними в вироку, це дало фактичну можливість ОСОБА_8, ОСОБА_11, та ОСОБА_10, які діючи у складі організованої злочинної групи, використати реквізити вказаного підприємства, його реєстраційні документи та печатку, для здійснення протиправної фіктивної діяльності, а саме незаконного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та забезпечення прикриття незаконної діяльності по формуванню безпідставного податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам - контрагентам.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що зі змісту протоколу допиту свідка - ОСОБА_4 від 05.08.2016 р., проведеного в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 21.12.2015 р. (т.1 а.с.236 зворотній бік - 241), встановлено, що ОСОБА_4, від імені якого підписані первинні бухгалтерські документи, заперечував свою причетність до реєстрації та діяльності вказаного підприємства, підписання фінансово-господарської документації та здійснення поставок товарів третім особам.

Відповідно до висновку Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_12 від 11.11.2016 р. № 1158/1159 судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження №0000057, відповідно до якого підписи у фінансово-господарських документах, складених від імені директора ТОВ „Ентерс" ОСОБА_4 на адресу ПАТ „УМБ №23", зокрема, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_4, а іншою особою (особами).

Відносно ОСОБА_4 матеріали виділено в окреме кримінальне провадження, а саме № 0000025.

Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.11.2017 року по справі № 524/5701/17, копія якого надана представником відповідача, встановлено, що в період часу з січня 2016 року по 28.07.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою особистого збагачення, здійснив пособництво у фіктивному підприємництві за наступними обставинами.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 за пропозицією та попередньою змовою, достовірно знаючи, що здійснює перереєстрацію ТОВ „Ентерс" без наміру заняття підприємницькою діяльністю, а також усвідомлюючи, що перереєстрація відбувається для прикриття незаконної діяльності інших осіб та полягає у незаконному використанні розрахункових рахунків підприємства, а також подальшої імітації та відображення у бухгалтерському обліку операцій, які фактично не відбулися, він стає засновником підприємства і в цілому набуває право власності на підприємство.

Внаслідок перереєстрації на ОСОБА_4 підприємства ТОВ „Ентерс", а також подальшого використання реквізитів даного підприємства для проведення безтоварних фінансово-господарських операцій підприємства реального сектору економіки (вигодонабувачами) безпідставно сформовано валові витрати з податку на прибуток та податковий кредит з податку на додану вартість по таким операціям, чим завдано матеріальної шкоди інтересам держави у вигляді ненадходження до державного бюджету податків.

Вищезазначені дії ОСОБА_4 надали можливість у повному обсязі реалізувати свою мету на прикриття незаконної діяльності, що призвело до порушення норм Податкового кодексу України, Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та інших законодавчих актів України.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України як пособництво фіктивному підприємництву, тобто у придбанні суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.

Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні вказаного діяння.

Відповідно до вироку від 13.11.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 14.06.2016 р. по справі №826/14268/14, первинні документи, які стали підставою для формування товариством податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, видані контрагентом, діяльність якого мала ознаки фіктивного підприємництва, та підписані від імені особи, яка заперечила свою участь у його діяльності, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту є безпідставними.

Посилання позивача на те, що правову оцінку вироку Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області № 537/544/17 від 01.03.2015 р. було надано постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2017р. по справі № 816/1393/16, не приймаються до уваги з огляду на приписи ч. 7 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Щодо посилання представника позивача на постанову Верховного Суду України від 05.07.2016р. колегія суддів зауважує на те, що в цій постанові Верховний Суд України дійшов висновку про те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи не підтвердилися. Наведені рішення суду касаційної інстанції та Верховного Суду України ухвалені за різних фактичних обставин справи, установлених судами.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безтоварний характер спірних господарських операцій з придбання товарів у ТОВ "Ентерс", на підставі яких позивачем віднесено до складу податкового кредиту суму податку в загальному розмірі 231000,00 грн.

Згідно з п. 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

В ході розгляду справи встановлено та не заперечувалось позивачем, що під час проведення перевірки ПАТ "УМБ №23", в порушення вимог вказаної статті, підприємство позивача не надало перевіряючим договір, укладений з ТОВ "Ентерс" з усіма додатками, доповненнями до нього та додатковими угодами, а також сертифікати на придбаний товар.

Статтею 121 Податкового кодексу України встановлено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

З огляду на викладене, підтверджується правомірність доводів ГУ ДФС у Полтавській області про порушення позивачем вимог п.п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.02.2017 р. № та № .

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 311, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва №23" залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 по справі № 816/385/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П'янова
Судді В.В. Зеленський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 22.01.2018.