Справа № 820/6297/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 р. № 820/6297/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача № 143-17 від 30.06.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення - рішення є незаконним, а тому, підлягає скасуванню, оскільки, по-перше, контролюючим органом не було вірно визначено назву податку, по-друге, вказане рішення було направлене платнику поза межами строків, визначених ПК України, для його направлення.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки думка позивача в контексті невірного визначення назви податку в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні не спростовує того факту, що належний позивачеві транспортний засіб є об'єктом оподаткування, а позивач - платником податку в розумінні положень ПК України, отже, визначена обставина не є підставою для його скасування.

Суд, відповідно до вимог ч.9 ст.205 КАС України, вважає можливим розглянути вказану справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. ч.4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено що позивач є власником транспортного засобу TOYOTA HIGHLANDER, об'єм двигуна 3456, 2010 року випуску, дата державної реєстрації 14.01.2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с.14).

ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Мінхододів було прийнято податкове повідомлення - рішення від 30.06.2015 року № 143-17, яким позивачеві було визначено суму податкового зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000 грн. ( а.с.15).

Зазначене податкове повідомлення - рішення було 06.08.2015 року направлене на адресу платника рекомендованим листом за повідомленням про вручення, проте, останнє повернулось на адресу податкової неврученим з позначкою "за закінченням терміну зберігання" ( а.с. 16-17).

Податковою інспекцією було подано позов до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу за вказаним ППР та, в рамках розгляду справи № 820/4434/16 Харківським окружним адміністративним судом було стягнуто відповідний розмір зобов'язань.

Після набрання постановою по справі № 820/4434/16 законної сили було видано виконавчий лист та, постановою від 19.05.2017 року державним виконавцем Київського ВДВС було відкрито виконавче провадження № 53975349 з примусового виконання зазначеного виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 25000 грн. (а.с.20 зворот -21).

Позивач вказував, що, після отримання зазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження, 03.07.2017 року звернувся до податкової через уповноваженого представника з метою отримання відповідного податкового повідомлення - рішення та доказів його направлення на який отримав лист від 17.07.2017 р. із роз'ясненням дати надсилання та причин невручення останнього з відповідними додатками - затребуваними документами ( а.с.18-19).

Після одержання вказаних документів позивач, вбачаючи порушення податковою норм податкового законодавства, звернувся до суду з означеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII. Згідно вказаного нормативно-правового акта статтею 267 Податкового кодексу України запроваджено транспортний податок.

Так, згідно з п.п. 267.1.1 п. 267.1. ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п. 267.2. ст. 267 Податкового кодексу України ( в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення) встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

За приписами п.п. 267.3.1 п. 267.3 ст. 267 Податкового кодексу України, базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.5.1 п. 267. 5 ст. 267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з п.п. 267.6.2. п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" ( в редакції, чинній на час прийняття спірного ППР) рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", а також, установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Судом встановлено, що Рішенням 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року № 1793/15 "Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року № 126/11 "Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України" встановлено у 2015 році податок на майно, який складається, зокрема, і з транспортного податку.

Згідно додатку № 2 до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року № 126/11 (надалі - додаток № 2), затверджено Положення про транспортний податок у місті Харкові.

Так, пунктом 3.1 Положення встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

Пунктом 5.1 Положення встановлено ставку податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пункту 3.1 цього Положення.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні та міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

За приписами статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

У свою чергу, відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до п.10.2 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (пункт 10.3. статті 10 Податкового кодексу України ).

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (пункт 10.5. статті 10 Податкового кодексу України).

Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема, повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 12.3.4 п. 12.3. ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із п.12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Зазначені норми узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

З аналізу викладеного випливає, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення мало бути прийнято та оприлюднене до 15 липня 2014 року.

Відтак, оскільки рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 року № 1793/15 "Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року № 126/11 "Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України" в частині встановлення транспортного податку на 2015 рік прийняте 21 січня 2015 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Крім того, суд погоджується з позицією позивача в контексті порушення податковою норм п.п. 267.6.2. п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України щодо строків направлення (вручення) оскаржуваного у справі ППР, оскільки таке мало б бути направлено ( вручено) до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), водночас, розглядом справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що такі дії було вчинено 06.08.2015 року.

Щодо тверджень позивача про неправомірність спірного податкового повідомлення - рішення через невірну назву визначеного податку, вказання "транспортний податок з фізичних осіб", замість визначеного ПК України "транспортний податок", суд критично ставиться до зазначеного та погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві, оскільки ст. 267 ПК України визначено назву податку "транспортний податок", а положеннями пп. 267.1.1 п. 267.1. ст. 267 Податкового кодексу України вказано, що його платниками є, зокрема, фізичні особи. Тобто, в даному випадку, йдеться про одну й ту саму норму права.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що спірне податкове повідомлення - рішення, яке є предметом розгляду даної справи не відповідає положенням ч.2 ст.2 КАС України, за якою, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, з підстав, наведених судом вище.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не було доказано правомірність податкового повідомлення - рішення № 143-17 від 30.06.2015 року.

З урахуванням наведеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст. 139 КАС України

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 205, 243-246, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 61000, АДРЕСА_1) до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області ( 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 41, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів № 143-17 від 30.06.2015 року, яке винесено відносно ОСОБА_1.

Стягнути з Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області ( 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 41, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 61000, АДРЕСА_1) у розмірі 640,00 грн. ( шістсот сорок гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 січня 2018 року.

Суддя Заічко О.В.