Справа № 201/13288/17(2-а/201/373/2017)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2018 року справа № 201/13288/17 (2-а/201/373/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2017 року у справі №201/13288/17(2-а/201/373/2017) (головуючий суддя у 1 інстанції Ткаченко Н.В., постанова ухвалена та складена в приміщенні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у м.Дніпрі 03 листопада 2017 року) за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі (далі відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобовязати відповідача призначити їй з 21 серпня 2017 року та виплачувати у подальшому пенсію за вислугу років на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року у розмірі, встановленому Законом з урахуванням заробітної плати, вказаної у довідці, виданій прокуратурою Дніпропетровської області від 21.08.2017 року за №12-32 вих.17.

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставина справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що згідно з даними трудової книжки працює в органах прокуратури Дніпропетровської області на посадах прокурорів з 18.04.1994 року по цей час (стажистом, помічником прокурора, старшим помічником прокурора, прокурором відділу). Загальний стаж на посадах прокурорів станом на 21.08.2017 року - дату звернення із заявою про призначення пенсії складає 23 роки 4 місяці 5 днів, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру», навіть більше ніж вимагає стаття. Дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії є протиправними, а вимоги позивача обґрунтованими, в тому числі про зобовязання призначити та виплачувати пенсію.

Відпровідач з доводами апеляційної скарги не погодився та надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про необґрунтованість апеляційної скарги, оскільки з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» скасовано. Частиною 1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Вимоги позивача про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» є безпідставними, оскільки позивач не має достатнього стажу роботи на посадах прокурора, стаж роботи на посадах прокурорів становить 5 років 2 місці 13 днів.

Апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про прокуратуру" є безпідставними, оскільки позивач не має достатнього стажу роботи на посадах прокурора, стаж роботи на посадах прокурорів становить 5 років 2 місяці 13 днів.

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 працює в прокуратурі Дніпропетровської області на посаді прокурора аналітично-методичної групи відділу забезпечення державного обвинувачення у регіоні управління підтримання державного обвинувачення в суді (а.с. № 12 - 16).

21.08.2017 року позивач звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі із заявою про призначення пенсії та документами для призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Листом відповідача від 23.08.2017 року №16538/06/12 позивача було повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.501 Закону України «Про прокуратуру», оскільки з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються за цим законом. Також зазначено, що згідно наданих документів стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, становить 23 роки 4 місяці 5 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 22 роки 5 місяців.

Відповідно до частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ (далі Закон №1789-ХІІ), яка втратила чинність 15 липня 2015 року, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Частиною 6 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ було визначено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

При цьому у ч.1 ст.56 Закону №1789-ХІІ, було визначено, що під поняттям "прокурор" у статті 50-1 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Згідно пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказані в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII положення закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийняті не були, у звязку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону №1789-ХII щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

15 липня 2015 року набрав законної сили Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до частини 1 статті 86, якого прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Вказана норма набрала законної сили після 1 червня 2015 року, станом на вказану дату не була діючою, а тому положення Закону №213-VIII на неї не розповсюджуються, ця норма іншими законами не скасовувалась, її дія не зупинялась, у звязку з чим колегія суддів вважає, що з 15 липня 2015 року право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років законодавцем відновлено і прокурори з вказаної дати мають таке право.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 21.08.2017 року звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», отже на момент звернення позивача із відповідною заявою чинним був Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

В свою чергу відповідачем було відмовлено позивачу у призначенні пенсії з огляду на втрату чинності ст.501 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ, з посиланням на положення Закону № 213-VIII.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що відповідач протиправно прийняв рішення щодо відмови у призначенні пенсії позивачу з посиланням на положення Закону №213-VIII та втрату чинності Закону №1789-ХІІ, оскільки на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії чинним був Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII та заява позивача про призначення пенсії за цим законом повинна бути розглянута з огляду на норму, діючу на момент звернення із заявою.

Як зазначалось вище, частиною 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року (далі Закон №1697-VII), в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, було встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідно до ч.2 статті 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з ч.6 статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Статтею 15 Закону №1697-VII визначено статус прокурора, а саме прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор України; 2) перший заступник Генерального прокурора України; 3) заступник Генерального прокурора України; 4) заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора України - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України; 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України; 7) прокурор Генеральної прокуратури України; 8) керівник регіональної прокуратури; 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури; 10) заступник керівника регіональної прокуратури; 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури; 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури; 13) прокурор регіональної прокуратури; 14) керівник місцевої прокуратури; 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури; 16) заступник керівника місцевої прокуратури; 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури; 18) заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури; 19) прокурор місцевої прокуратури.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що: з 18.04.1994 року позивач була призначена стажистом на посаду помічника прокурора м.Дніпродзержинська; з 23.03.1995 року призначена на посаду помічника прокурора м.Дніпродзержинська; з 09.10.1997 року призначена на посаду помічника прокурора Заводського району м.Дніпродзержинська; з 12.01.1999 року призначена на посаду помічника прокурора м.Дніпродзержинська; з 11.09.2008 року призначена на посаду прокурора Заводського району м.Дніпродзержинська; з 23.11.2009 року призначена старшим помічником прокурора Заводського району м.Дніпродзержинська; з 08.06.2012 року переведена старшим прокурором прокуратури Заводського району м.Дніпродзержинська; з 21.06.2013 року призначена прокурором аналітично-методичної групи відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадження управління організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Дніпропетровської області; з 26.01.2016 року у звязку з перейменуванням відділу, вважається прокурором аналітично-методичної групи відділу організації підтримання державного обвинувачення в суді у місцевих прокуратурах управління підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області; з 01.07.2016 року у звязку з перейменуванням відділу, вважається прокурором аналітично-методичної групи відділу забезпечення державного обвинувачення у регіоні управління підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області.

Таким чином стаж роботи позивача на прокурорських посадах, який зараховується до вислуги років та надає право позивачу на пенсію згідно зі ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, складає 23 роки 4 місяці 3 дні (з 18.04.1994 року по 21.08.2017 року).

За наведених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії вислуга років та стаж її роботи на прокурорських посадах становить більше ніж 23 роки, а тому ОСОБА_2 має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі ст.86 Закону №1697-VII.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень рішення якого оскаржується, належним чином не доведено правомірність своїх дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про прокуратуру", а тому колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії та зобовязання призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII починаючи з 21.08.2017 року.

Щодо вимог позивача про зобовязання виплачувати у подальшому пенсію за вислугу років на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року у розмірі, встановленому Законом з урахуванням заробітної плати, вказаної у довідці, виданій прокуратурою Дніпропетровської області від 21.08.2017 року за №12-32 вих.17, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з даними трудової книжки, копія якої міститься в матеріалах справи, на теперішній час позивач продовжує працювати в органах прокуратури Дніпропетровської області (а.с. № 12 - 16).

Частиною 15 статті ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (в редакції Закону №1774-VІІІ від 06.12.2016 року) визначено, що тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Враховуючи те, що позивач на момент звернення з заявою про призначення пенсії та на цей час працює на посаді, яка передбачена Законом України "Про прокуратуру", з огляду на положення ч.15 статті ст.86 Закону України "Про прокуратуру", виплата її пенсії до 31.12.2017 року не здійснюється, а з 1 січня 2018 року пенсія повинна виплачуватись в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вимога позивача про зобовязання відповідача виплачувати у подальшому пенсію за вислугу років на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року у розмірі, встановленому Законом з урахуванням заробітної плати, вказаної у довідці, виданій прокуратурою Дніпропетровської області від 21.08.2017 року за №12-32 вих.17, є необґрунтованою, передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що адміністративний позов фактично задоволено на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, в силу приписів вищенаведеної норми, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі, як субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при звернення до суду з адміністративним позовом згідно квитанції №0.0.851257729.1 від 18.09.2017 року 640 грн. та при зверненні до суду з апеляційною скаргою згідно квитанції №0.0.901328505.1 від 23.11.2017 року 440 грн. та квитанції №0.0.915742603.1 від 14.12.2017 року 264 грн., всього: 640 грн. + 440 грн.+264 грн.=1344 грн.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно зясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 139, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2017 року у справі №201/13288/17(2-а/201/373/2017) - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобовязати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі призначити ОСОБА_2 з 21 серпня 2017 року пенсію за вислугу років на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року у розмірі, встановленому Законом з урахуванням заробітної плати, вказаної у довідці, виданій прокуратурою Дніпропетровської області від 21.08.2017 року за №12-32 вих.17.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1344 (одна тисяча триста сорок чотири) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту прийняття та відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 25.01.2018 року.

ОСОБА_3 ОСОБА_1

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_4