Справа № 821/2042/17
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2018-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/2042/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хом'якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" про стягнення одноразової грошової допомоги,

встановив:

26 грудня 2017 року ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)", в якому просить стягнути одноразову грошову допомогу в розмірі 26 689,65 грн..

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач зазначив, що він згідно наказу Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 27.07.2016 року №32 о/с з 28.07.2016 року був звільнений з Державної кримінально-виконавчої служби України за п.7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) та має вислугу років у календарному обчислені 15 років 03 місяці 06 дні. Проте після звільнення одноразової грошової допомоги не отримав, а тому вважає вказану бездіяльність відповідача протиправною та просить захистити його права шляхом стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги в розмірі 26689,65 грн.

Підставою вказаних позовних вимог позивач зазначає те, що абзацом четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 № 393, передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Ухвалою суду від 27.12.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та визначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги Державна установа "Північна виправна колонія (№90)" не визнає, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі та вказує, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється особі у відповідності до Закону України № 2262-XII та за умовою наявності у неї права на пенсію. Зазначає, що оскільки позивач на момент звільнення має вислугу років меншу ніж визначено п."а" ст. 12 Закону, а тому у нього відсутнє право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні. Вважає, що посилання позивача на п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 є безпідставним, оскільки такий порядок прийнято відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

У відповідності до вимог ст. 263 КАС розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження).

Розглянувши адміністративний позов та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне:

ОСОБА_1 згідно наказу Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 27.07.2016 року №32 о/с з 28.07.2016 року був звільнений з Державної кримінально-виконавчої служби України за п.7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) та має вислугу років у календарному обчислені 15 років 03 місяці 06 дні.

Одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 р. № 393, позивачу виплачено не була.

Тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути одноразову грошову допомогу в сумі 26689 грн. 65 коп. відповідно до довідки відповідача від 07.12.2017 року №28/3.1-8235, за яким останнє місячне грошове забезпечення складало 7117,26 грн. (червень 2016р.)

Преамбулою Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 визначено, що ця постанова прийнята відповідно до Закону № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" і постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону.

П. 10 Постанови від 17.07.1992 № 393 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За змістом преамбули Закону України № 2262-XII цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, у тому числі, перебували на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом "а" ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що пенсія за вислугу років, незалежно від віку, призначається особам, якщо вони звільнені зі служби, та з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Отже, системний аналіз наведених положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" дає підстави для висновку, що ч.2 ст. 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.

Водночас, згідно з абзацом 4 п. 10 Порядку № 393 особам рядового і начальницького складу ДКВС України, які звільняються зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Із аналізу зазначеної вище норми законодавства вбачається, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, особами начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов'язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що, ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.03.2015 року № 21-80а15.

Крім того, згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані із реалізацією права на соціальний захист, і сформував правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, податковій міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання кримінальних покарань (на даний час ДКВС України), тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що така служба пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року № 5 рп/2002). Також, у рішенні зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист. Отже, отримання одноразової грошової допомоги при звільнені працівниками ДКВС України, є реалізацією гарантованої державою міри соціального захисту, яка ніяким чином не може бути звужена. Така соціальна міра захисту є не тільки конституційною гарантією, а й складовою правового статусу таких осіб, з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу.

Як вбачається із наказу управління № 32 о/с від 27.07.2017 року, підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 /М-101095/, заступника начальника установи з інтендантського та комунально-побутового забезпечення - начальника відділу інтендантського та господарського забезпечення Північної колонії (№90) звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України за п.7 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням) з 28.07.2016 року. Вислуга років станом на 28.07.2016 року у календарному обчисленні становить 15 років 03 місяці 06 днів. Отже, за наведених обставин позивач набула право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У зв'язку із чим з відповідача має бути стягнута одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Відповідно до наказу про звільнення останнім повним відпрацьованим позивачем календарним місяцем є червень 2016 року, за який нарахована сума грошового забезпечення складає 7225,64 грн. Виходячи з викладеного, 25 % місячного грошового забезпечення складає: 7225,64 х 25% = 1806,41 грн.

Отже, позивач має право на одноразову грошову допомогу, яка підлягає виплаті позивачу за 15 повних відпрацьованих календарних роки та становить: 1806.41 грн. х 12 = 27096.15 грн. (без утримання податків та зборів) Тому суд визнає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.

При цьому вимога позивача щодо стягнення з відповідача конкретно визначеної суми не підлягає задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на який законодавством покладено повноваження щодо нарахування та виплати такої одноразової грошової допомоги при звільненні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 8, 241, 242, 244, 246, 247 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зобов'язати Державну установу "Північна виправна колонія (№90)" (73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 15 років вислуги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 12.3