Справа № 705/3485/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/3485/17 Суддя першої інстанції: Денисюк І.І. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Уманської міської ради Черкаської області, треті особи - ОСОБА_13, ОСОБА_14, про визнання неправомірними та скасування наказу, зобов'язання утриматися від вчинення дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (далі - Позивачі) звернулися до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Уманської міської ради Черкаської області (далі - Відповідач, Уманська міськрада), треті особи - ОСОБА_13 (далі - Третя особа-1, ОСОБА_15), ОСОБА_14 (далі - Третя особа-2, ОСОБА_16.), про:

- визнання неправомірним та скасування наказу від 08.06.2017 року №46-С «Про укладення договорів оренди майна міської комунальної власності» в частині укладання договору оренди нежитлового підвального приміщення (ПРУ) загальною площею 99,6 кв. м в будівлі за адресою: АДРЕСА_1, з приватним підприємством «Уманьрембуд 2» для надання побутових послуг населенню на строк 2 роки 360 днів;

- зобов'язання Уманської міськради не перешкоджати мешканцям багатоквартирного дев'ятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 у користуванні власним майном (нежитловим підвальним приміщенням, загальною площею 99,6 кв. м), що знаходиться у їхній спільній сумісній власності.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.10.2017 року закрито провадження у справі у зв'язку з тим, що даний спір не є публічно-правовим і повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із викладеним в ухвалі рішенням, Позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати її та направити справу для продовження розгляду в іншому складі суду. При цьому посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: незабезпечення останнім прав Позивачів на судовий захист; порушення судом строків розгляду справи, порядку повідомлення сторін про дату, час та місце судового розгляду справи, а також невиконанням вимог ст. 171 КАС України щодо публікації оголошення про оскарження нормативно-правового акту; залишенні поза увагою факту порушення прав Позивачів на користування приміщенням; суперечності висновків суду, викладених в ухвалі про відкриття провадження у справі та відмові у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, висновкам, що містяться в оскаржуваній ухвалі щодо юрисдикції даного спору; неврахування суб'єктного складу справи у контексті того, що оскільки відповідачем є орган місцевого самоврядування, даний спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач, заперечуючи проти її задоволення, вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що з предмету заявлених до Уманської міськради позовних вимог вбачається спір про право цивільне.

У судовому засіданні представник Позивача-1 наполягав на задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених в останній.

Представник Третьої особи-1 погодився з доводами та вимогам апеляційної скарги.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції керувався приписами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, згідно якого суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства. При цьому суд зазначив, оскільки у межах даних правовідносин існує спір про право, між учасниками відсутні публічно-правові відносини, існування яких є підставою для розгляду справи у порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком Уманського міськрайонного суду Черкаської області не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України (тут і надалі у редакції, яка була чинною на момент постановлення оскаржуваної ухвали суду) суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Приписи ч. 1 ст. 2 КАС України визначають, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Як вірно встановив суд першої інстанції, спірні правовідносини виникли у зв'язку із прийняттям відділом з управління комунального майна Уманської міськради наказу від 08.06.2017 року «Про укладення договорів оренди майна міської комунальної власності». Тобто, оскаржуваним розпорядженням було вирішено питання щодо порядку користування нежитловим підвальним приміщенням (ПРУ), загальною площею 99,6 кв. м в будівлі за адресою: АДРЕСА_1, власниками якого Позивачі вважають себе, а не Відповідача. Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що даний спір виник у зв'язку з реалізацією особами права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, а тому стосується прав, що виникають із права власності.

Такий висновок підтверджується й формулюванням другої позовної вимоги Позивачів у вигляді зобов'язання Відповідача не перешкоджати мешканцям будинку у користуванні майном, яке перебуває у спільній сумісній власності останніх.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що у відносинах, які склалися між сторонами, Відповідач, вважаючи, що він є власником спірного майна, здійснив його передачу у користування суб'єкту господарювання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення судом рішення, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Крім того, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є захист права цивільного на будівлю (її частину), не підлягає розгляду за правилами та в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 07.07.2015 року у справі № 21-847а15 та від 23.02.2016 року у справі №21-6551а15.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість твердження суду першої інстанції про відсутність підстав для розгляду і вирішення даної справи у порядку адміністративного судочинства.

Посилання Апелянтів на те, що у судом першої інстанції не було забезпечено захист порушених прав останніх, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як вже було зазначено вище, такий захист повинен здійснюватися належним судом.

Доводи щодо порушення Уманським міськрайонним судом Черкаської області порядку та строків повідомлення Позивачів про дату, час та місце судового розгляду справи, строків її розгляду, судова колегія вважає передчасними, оскільки, по-перше, матеріали справи свідчать про направлення судом першої інстанції копій ухвали про відкриття провадження та призначення справи до розгляду 22.09.2017 року (а.с. 17), тобто за чотири дні до призначеного на 26.09.2017 року судового засідання, по-друге, про дату, час та місце судового розгляду справи, який відбувся 26.10.2017 року, судом було 29.09.2017 року направлено повістки сторонам по справі (а.с. 19), по-третє, відкривши провадження 04.09.2017 року та призначивши судове засідання на 26.09.2017 року, суд першої інстанції встановлений ч. 1 ст. 122 КАС України строк не порушив, по-четверте, зняття з розгляду судового засідання 26.09.2017 року було зумовлено об'єктивними причинами, зафіксованими у відповідній довідці (а.с. 18).

Твердження Апелянтів про порушення судом першої інстанції приписів ст. 171 КАС України в частині незабезпечення покладення на Відповідача обов'язку зі здійснення публікації оголошення про оскарження наказу від 08.06.2017 року №46-С в офіційному виданні судовою колегією оцінюється критично, оскільки рішення органу місцевого самоврядування з питань розпорядження комунальною власністю до нормативно-правових актів не належить, а відтак вимоги ст. 171 КАС України щодо особливостей провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень до даної справи не застосовуються.

Посилання Позивачів в апеляційній скарзі на суперечливість висновків суду першої інстанції щодо поширення на даний спір юрисдикції адміністративних судів, оскільки в ухвалі про відкриття провадження та ухвалі про відмову у забезпеченні позову Уманський міськрайонний суд Черкаської області зазначає, що даний спір є публічно-правовим, а в оскаржуваній ухвалі вказує на протилежне, судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні, оскільки процесуальний закон допускає вирішення питання про підвідомчість справи як на стадії відкриття провадження, так і на стадії розгляду справи по суті.

Крім того, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм процесуального права, правильно вирішивши питання про підвідомчість даного спору, що не було спростовано доводами апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України у редакції, чинній на момент апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Уманської міської ради Черкаської області, треті особи - ОСОБА_13, ОСОБА_14, про визнання неправомірними та скасування наказу, зобов'язання утриматися від вчинення дій - залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 23» січня 2018 року.