Справа № 344/8604/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11676/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2017 року, головуючий суддя - Антоняк Т.М., ухвалена у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжака Івана Івановича про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року позивач - Департамент соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернувся в суд з позовом до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжака Івана Івановича, в якому просив визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.06.23017 року ВП №54175166.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що дії державного виконавця є неправомірними, а постанова про відкриття виконавчого провадження незаконною, зазначаючи, що відшкодування коштів Департаментом соціальної політики у примусовому порядку можливе при закладенні їх у державному бюджеті та перерахуванні таких коштів. Оскільки Департамент соціальної політики є органом місцевого самоврядування, фінансується за кошти місцевого бюджету, а тому не може відповідати за бюджетними зобов»язаннями.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, Департамент соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради оскаржив її в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що департамент соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради є органом місцевого самоврядування, фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, тому не може відповідати за бюджетними зобов'язаннями держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 22.06.2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сапіжаком Іваном Івановичем винесено постанову ВП №54175166 від 22.06.2017 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №344/14742/16-а, виданого Івано-Франківським міським судом 12.05.2017 року про здійснення перерахунку, донарахування ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п»яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушення з боку державного виконавця при винесенні ним постанови про відкриття виконавчого провадження відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами 5 та 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов»язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Так, відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Аналізуючи вищенаведене, при винесенні оскарженої постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.06.23017 року ВП №54175166 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області Сапіжак І.І. діяв відповідно до норм чинного законодавства, в межах своєї компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, відтак правомірно виніс оскаржену постанову, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Крім цього безпідставним є покликання апелянта про те, що він є органом місцевого самоврядування, фінансується за кошти місцевого бюджету, а тому не може відповідати за бюджетними зобов»язаннями, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено підстав для звільнення від стягнення виконавчого збору за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, де боржником є орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2017 року у справі №344/8604/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький