Справа № 308/8842/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11887/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року, постановленої під головуванням судді Бедьо В.І. у відкритому судовому засіданні, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Закарпатської митниці ДФС України про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС України, в якому просить скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 2722/30500/17 від 05.09.2017 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вказаний позов обґрунтований тим, що постановою митного органу № 2722/30500/17 від 05.09.2017 його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного Кодексу України (далі - МК України), а саме за перевищення строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем, до органу доходів і зборів призначення (а при переміщенні в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів - від одного підрозділу цього органу до іншого), митних або інших документів на ці товари, транспортні засоби не більше ніж на одну добу, зокрема транспортного засобу марки «AUDI A6»,VIN: НОМЕР_1, реєстраційний номерний знак Словаччини НОМЕР_2 та призначено адмінстягнення у виді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не згідний з постановою суду першої інстанції у зв'язку з тим, що така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Оскаржувана постанова взагалі не містить мотивації відмови в позові, із її змісту не можна зрозуміти із яких підстав суд відмовив йому в позовній вимозі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що і позовні вимоги, при тому зазначаючи, що оскаржувана постанова відповідача винесена без повного та належного дослідження всіх обставин справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконною та підтягає скасуванню. Вважає, що притягнення його за вказаною статтею є незаконним та необґрунтованим, оскільки правопорушення, передбачене ст. 470 МК України, не відноситься до триваючих правопорушень, а тому вважається закінченим з настанням конкретної календарної дати, тобто вважається вчиненим на одинадцятий день після настання строку доставки, передбаченого МК України. Правопорушення було вчинено і закінчено 06.04.2015, а отже і строк накладення адміністративного стягнення за дане порушення митних правил могло бути накладено не пізніше 6 місяців з дня його вчинення, тобто не пізніше 06.10.2015. Також зазначає, що провадження по справі було проведено завідомо упереджено, поверхнево та суб'єктивно, без всебічного з'ясування дійсних обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити в силі постанову суду першої інстанції, вважаючи необґрунтованими позовні вимоги, та відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав постанову у справі про адміністративне правопорушення від 05.09.2017 відносно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 470 МК України як таку, що винесена у відповідності до норм цього Кодексу, а тому в позові слід відмовити.

З таким висновком суду колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується, однак вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Статтею 242 КАС України, зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

За приписами статті 159 КАС України на час ухвалення оскаржуваної постанови суду судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 161 КАС України в редакції від 03.08.2017 під час прийняття постанови суд вирішує: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи належить задовольнити позовні вимоги або відмовити в їх задоволенні; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання постанови; чи є підстави для скасування заходів забезпечення адміністративного позову.

Стаття 163 КАС України в редакції від 03.08.2017 вказує, що постанова, зокрема, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: дати, часу та місця її прийняття; найменування адміністративного суду, прізвищ та ініціалів судді (суддів) і секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; предмета адміністративного позову; 2) описової частини із зазначенням: короткого змісту позовних вимог і позиції відповідача; пояснень осіб, які беруть участь у справі; інших доказів, досліджених судом; 3) мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення адміністративного позову або про відмову в його задоволенні повністю чи частково; висновку суду по суті вимог; розподілу судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження;

Всупереч вищенаведеним вище нормам закону висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22.08.2017 о 11 год. 25 хв. у зону митного контролю ділянки «в'їзд в Україну» митного посту «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль марки „Mercedes-Benz" реєстраційний номерний знак України А01353ВМ, VIN: WDF157 під керуванням громадянина України ОСОБА_3, що прямував із Чехії в Україну, в якому в якості пасажира слідував громадянин України ОСОБА_2.

Під час здійснення митних формальностей проведено аналітично-перевірочні заходи з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, внаслідок чого встановлено, що 26.03.2015 о 18 год. 36 хв. через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС гр. України ОСОБА_2 ввезено легковий автомобіль марки «AUDI А6», VIN: НОМЕР_1, реєстраційний номерний знак Словаччини НОМЕР_2. Враховуючи наявність інформації в базі даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України та в ході опитування гр. України ОСОБА_2 з'ясовано, що даний транспортний засіб слідував з метою транзиту на митну територію України. Станом на 22.08.2017 вказаний вище автомобіль з митної території України вивезеним не значиться.

В своєму поясненні ОСОБА_2 вказав, що не вивіз у визначений законодавством термін транспортний засіб марки «AUDI A6»,VIN: НОМЕР_1, реєстраційний номерний знак Словаччини НОМЕР_2, у зв'язку з тим, що не знав і довгий час перебував за кордоном. Будь-які підтверджуючі документи при перетині митного кордону відносно транспортного засобу надані не були. У своїх поясненнях також зазначив, що завіз транспортний засіб марки «AUDI A6»,VIN: НОМЕР_1, реєстраційний номерний знак Словаччини НОМЕР_2 на прохання свого кума ОСОБА_4. Місцезнаходження вищевказаного автомобіля йому не відоме.

Вказані обставини наведені у протоколі про порушення митних правил № 2722/30500/17 від 22.08.2017 та поясненні ОСОБА_2 від 22.08.2017. Про розгляд справи про порушення митних правил, який призначено на 05.09.2017, було повідомлено ОСОБА_2, в чому він розписався.

За результатами розгляду матеріалів справи та протоколу про порушення митних правил Закарпатською митницею ДФС 05.09.2017 винесено постанову № 2722/30500/17 в справі про порушення митних правил, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями частини першої статті 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 90 МК України унормовано, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч.1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

Правилами п.1 ч. 1 ст.95 МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

В той же час, згідно ч. 2 ст.95 МК України до строків, зазначених у частині першій ст. 95 МИ України, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Згідно вимог ч. 1 ст. 192 МК України якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Судом встановлено, що термін для вивезення (транзиту) автомобіля ОСОБА_2 з митної території України при 10 добах сплинув 05.04.2015 (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб - 31.03.2015). До органу доходів і зборів з метою продовження строку транзиту позивач не звертався. Таким чином, ОСОБА_2 допустив порушення строку доставки транспортного засобу, визначеного ст. 95 МК України.

Як видно з пояснень ОСОБА_2, факт порушення ним строків, встановлених ст. 95 МК України, не заперечується. В апеляційній скарзі позивач вказаних обставин також не заперечує.

Частиною 3 ст. 470 МК України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо доводів апелянта, що адміністративне стягнення було накладено на нього з порушенням встановлених нормами ст. 467 МК України строків, колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

За приписами ч. 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Триваючими адміністративними правопорушеннями є такі правопорушення, що пов'язані тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою, припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу.

Матеріали справи свідчать, що правопорушення, за яке притягнуто до відповідальності ОСОБА_2, полягає порушенні ним строку транзитного перевезення транспортного засобу, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України, який згідно протоколу про порушення митних правил митним органом виявлено 22.08.2017, відтак відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності в межах строку, передбаченого ст. 467 МК України.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що провадження по справі було проведено завідомо упереджено, поверхнево та суб'єктивно, без всебічного з'ясування дійсних обставин справи.

Відповідно до ст.486 МКУ завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням.

Крім того, згідно положень ст. 489 МКУ посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В ході провадження у даній справі посадовою особою з'ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, на підставі наявних документів. Вина ОСОБА_2 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, окрім його пояснень, підтверджується протоколом про порушення митних правил № 2722/30500/17 від 22.08.2017, витягом із баз даних ЄАІС ДФС України та іншими матеріалами справи.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо відмови у задоволенні адміністративного позову, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятої постанови у справі про порушення митних правил № 2722/30500/17 від 05.09.2017, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

В силу приписів ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови допущено порушення норм матеріального та процесуального права, яке виразилось у недотриманні вимог статей 159, 161, 163 КАС України в редакції від 03.08.2017 , беручи до уваги положення статті 242 КАС України, колегія суддів вважає, що таке підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У зв'язку з викладеним, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не застосував норми процесуального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року у справі № 308/8842/17 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повний текст виготовлено 22.01.2018.