Справа № 826/13066/17
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 січня 2018 року № 826/13066/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особи: про Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову, видану 27.05.2004 Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), а саме 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.04.2017 звернувся до нотаріуса з метою оформлення договору дарування 1/3 частини належної йому на праві приватної власності вищевказаної квартири, але йому було відмовлено у проведенні нотаріальних дій на підставі того, що постановою б/н від 27.05.2004 Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва було накладено арешт на його частку квартири (реєстр. номер обтяжень 22405). При цьому, нотаріусом було повідомлено, що в цей же день, а саме 27.05.2004 року були накладені також арешти ще на двох інших громадян з П.І.Б. - ОСОБА_1. Зауважує, що з 2000 року та станом на день звернення до суду в будь-яких судових процесах участі не приймав та до суду не викликався, до адміністративної та іншої відповідальності не притягався, а існування зазначеного арешту порушує його права в користуванні своєю власністю.

Ухвалами суду від 18 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі № 826/13066/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судове засідання на 2 листопада 2017 року.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 2 листопада 2017 року залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. У зв'язку з залученням до участі у справі третіх осіб та необхідності витребовування додаткових доказів, судом відкладено розгляд справи на 30 листопада 2017 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судові засідання 2 та 30 листопада 2017 року не забезпечив явку уповноваженого представника, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову не направив.

Представник третіх осіб у судовому засіданні 30 листопада 2017 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Оскільки в судове засідання не прибув відповідач, за відсутності потреби заслухати свідка, експерта, судом на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) ухвалено про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі, вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно її розгляд продовжено у письмовому провадженні з урахуванням положень пункту 10 частини першої статті 4, частини четвертої та частини п'ятої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15.12.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника третіх осіб, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу від 14.10.1997, посвідченого Українською біржею "Десятинна" (а.с. 7-8) та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 15.10.1997 за №2223 (а.с.9).

Позивач у позовній заяві стверджує, що у квітні 2017 року звернувся до нотаріуса з метою оформлення договору дарування 1/3 частини належної йому на праві приватної власності вищевказаної квартири, але йому було відмовлено у проведенні нотаріальних дій, на підставі того, що постановою б/н від 27.05.2004 відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва було накладено арешт на його частку квартири (реєстраційний номер обтяжень 22405).

Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на запит представника позивача листом від 24.04.2017 № 9054-9054/вих24575 повідомив останнього, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено наявність запису типу: арешт нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження: 22405 внесеного 03.06.2004 Другою Київською державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі постанови, виданої 27.05.2004 Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва. Вказаний запис обтяження при проведенні реєстрації права власності на ОНМ за адресою: АДРЕСА_1 було перенесено державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації ВО КМР (КМДА) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №17993308, при цьому запис за №22405 погашено. Також відповідач зазначив, що наразі, на примусовому виконанні у відділі виконавчі документи, боржником за яким є ОСОБА_1, не перебувають, а отже, імовірним вбачається факт внесення вказаної постанови за завершеним виконавчим провадженням.

Позивач стверджує, що не був стороною жодного виконавчого провадження, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

На запит суду 14 листопада 2017 року Друга Київська державна нотаріальна контора засобами поштового зв'язку направила до суду копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.05.2004 та витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон та арештів від 03.06.2004 № 143963, № 144009 та № 143983.

Відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції від 27.05.2004 Серія АА № 705076 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1, а саме: 1/3 ч. АДРЕСА_1; 1/4 ч. АДРЕСА_5; 1/3 ч. АДРЕСА_6; гараж НОМЕР_2 в ГБК "Нивки".

Зазначена постанова від 27.05.2004 б/н стала підставою для внесення Другою Київською державною нотаріальною конторою відповідних записів до Єдиного реєстру заборон і арештів (а.с. 29-31).

Статтею 50 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника.

Разом з тим, відповідач у листі від 24.04.2017 № 9054-9054/вих24575 зазначає, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно позивача, знищено у зв'язку із закінченням строку зберігання.

Згідно з пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Відповідно до пункту 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.

Таким чином, знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження.

У свою чергу, статтею 38 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" установлено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України від 2 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), припинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Враховуючи наведені норми та зважаючи на те, що виконавче провадження, у межах якого було прийнято спірну постанову, знищено, суд дійшов висновку, що відповідачем при завершенні виконавчого провадження не застосовано наслідки, встановлені статтею 38 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження".

При цьому, вирішуючи питання щодо належного способу захисту порушеного права позивача, суд виходив з наступного.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження протиправності спірної постанови, і суд з об'єктивних причин позбавлений можливості надати правову оцінку обставинам, що слугували підставою для прийняття постанови від 27.05.2004.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Так, частиною четвертою статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" встановлено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У свою чергу, частиною п'ятою статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно пункту 10 частини доугої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи, що відповідачем було знищено виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на майно позивача, у зв'язку з його завершенням без застосування передбачених Законом наслідків завершення такого виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача, відповідно до статті 59 Закону N 1404-VIII, є зняття судом арешту з нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції б/н від 27.05.2004, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш ИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції б/н від 27.05.2004 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко