Справа № 162/867/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11497/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Костіва М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Інспектора роти № 5 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції Олексієвця Олександра Григоровича на постанову Любешівського районного суду Волинської обл. від 23.10.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти № 5 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції Олексієвця Олександра Григоровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Гладіч Н.І.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 00 хв. 23.10.2017р. смт.Любешів Волинської обл.; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 23.10.2017р.),-

В С Т А Н О В И В:

03.10.2017р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Олексієвця О.Г. серії АР № 683208 від 27.09.2017р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.1 і на звороті).

Постановою Любешівського районного суду Волинської обл. від 23.10.2017р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову Інспектора роти № 3 батальйону УПП в м.Рівне ДПП ГУНП у Рівненській обл. Олексієвця О.Г. серії АР № 683208 від 27.09.2017р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Рівненській обл. судові витрати по справі у розмірі 640 грн. на користь держави (а.с.21-22).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив Інспектор роти № 5 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції Олексієвець О.Г., який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.42-48).

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що з технічних причин відповідач не зміг вчасно скерувати заперечення та СД диск із відеозаписом, при цьому розгляд справи здійснений судом без останніх, чим допущено неповноту дослідження доказів по справі. Також судом не досліджено саму постанову в справі про адміністративне правопорушення, в якій повно зафіксовані всі обставини вчиненого порушення Правил дорожнього руху /ПДР/ та правові підстави для притягнення до відповідальності. У самій позовній заяві позивач жодним чином не спростовує обставини вчиненого правопорушення; під час оформлення документів позивач не заперечував факту порушення; не висловлював зауважень чи заперечень під час винесення спірної постанови.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.4 цієї статті зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії АР № 683208 від 27.09.2017р., винесеної Інспектором роти № 5 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції Олексієвцем О.Г., о 16 год. 02 хв. 27.09.2017р., позивач, керуючи транспортним засобом - автобусом марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, на 346 км + 500м автодороги Київ-Ковель-Ягодин М-07, користувався засобами зв'язку, тримаючи їх в руках, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.9 «д» ПДР.

На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.2).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не здобуто достатніх та належних доказів для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, через що спірна постанова серії АР № 683208 від 27.09.2017р. є необґрунтованою.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Спірна постанова серії АР № 683208 від 27.09.2017р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Із змісту вказаної норми слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Разом з тим, вказана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення.

Стосовно правильності оцінки наявних у справі доказів колегія суддів виходить з того, що відповідно до приписів КУпАП:

ст.222 - органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

ст.251 - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

ст.258 - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч.2).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5).

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно п.10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Посилання на жоден із цих доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові є відсутніми.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце, час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному акті - в Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р. (остання не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак враховується судом в системному аналізі з іншими актами законодавства).

Зокрема, згідно п.3 розділу ІІ цієї Інструкції якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався попри те, що позивач не визнавав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення.

Окрім цього, колегія суддів звертає уваги на те, що із змісту представлених відеоматеріалів, які надійшли до суду першої інстанції вже після розгляду справи, слідує, що на них не зафіксовано власне момент вчинення правопорушення. Натомість, згідно цих матеріалах запис проводився інспектором після зупинки транспортного засобу та під час винесення спірної постанови (а.с.38).

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та помилково накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Також складену інспектором поліції постанову за наведених обставин не можна вважати належним і допустимим доказом по справі.

В частині доводів апелянта про винесення судом рішення за відсутності представника відповідача в судовому засіданні колегія суддів враховує, що останній не був позбавлений можливості під час апеляційного розгляду справи надати свої пояснення і додаткові докази проти заявлених позовних вимог.

Окрім цього, судом першої інстанції вчинялися заходи по належному повідомленню відповідача про час та місце розгляду справи; до матеріалів справи були долучені письмові заперечення останнього, що надійшли на електронну адресу суду (а.с.14-19).

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Разом з тим, вірно вирішивши по суті наведений спір, судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального права, які є підставою для зміни винесеної постанови шляхом викладення її резолютивної частини у новій редакції.

Згідно п.2 ч.2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Аналогічні приписи були передбачені ст.ст.105, 162 КАС України (у попередній редакції); відповідні роз'яснення викладені в 10.2 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі».

Таким чином, спірну постанову серії АР № 683208 від 27.09.2017р. належить визнати протиправною і скасувати.

Окрім цього, судом застосовано не передбачений чинним законодавством розподіл судових витрат по справі, в якій сторони звільнені від сплати судового збору.

Зокрема, з Головного управління Національної поліції у Рівненській обл. стягнуто у дохід держави 640 грн. судових витрат. При цьому, Головне управління Національної поліції у Рівненській обл. не є стороною по справі; наведений порядок стягнення судових витрат не був передбачений законом на час розгляду справи в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак помилково застосував норми матеріального права, через що оскаржувану постанову слід змінити шляхом викладення резолютивної частини рішення суду в новій редакції.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 271, 272, 286, 310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 5 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції Олексієвця Олександра Григоровича задовольнити частково.

Постанову Любешівського районного суду Волинської обл. від 23.10.2017р. змінити, виклавши резолютивну частину постанови в наступній редакції:

«Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову серії АР № 683208 від 27.09.2017р., складену Інспектором роти № 5 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції Олексієвцем Олександром Григоровичем, про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, і накладення штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) грн.

Судові витрати по справі сторонами не відшкодовуються.».

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
М. В. Костів