Справа № 813/4072/17
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2018 року справа № 813/4072/17
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючий-суддя Костецький Н.В.,
секретар судового засідання Витвицька В.П.,
представник позивача Самардак М.М.,
представник відповідача Івасюк Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому згідно заяви про уточнення позовних вимог просить суд:
- визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2017 № 851 "По рапорту фельдшера-рятувальника РПДГ прапорщика ОСОБА_1 ";
- зобов`язати командира в/ч НОМЕР_1 п-ка ОСОБА_2 при повторному розгляді та прийняті рішення дотримуватися вимог чинного законодавства, а саме приймати рішення згідно абзацу 5 ст. 3, абзацу 2 ст.4 , ч. 3 ст.5 , пункту "г" ст. 68, пункту "б" ст. 71, ч. 4 ст. 85, ч. 1 ст.86, ч. 1 ст. 97, ч. 1 ст. 102 - Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст. 16 - Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 8 пункту 1.2, пункту 5.3 та 5.4 - Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 № 82, наслідком якого повинно стати притягнення командиром в/ч НОМЕР_1 начальника РПДГ старшого лейтенанта ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність за порушення військової дисципліни, неналежне виконання своїх службових обов`язків, а саме порушення ним вимог, передбачених абзацом 5 ст. 11, ст. 16 абзацу 5, 6 та абзацу 8 ст. 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за результатами проведення службового розслідування та другим наслідком повинно стати зобов`язання письмового повідомлення командиром військової частини НОМЕР_1 органу досудового розслідування про наявність у діях посадових осіб при складанні службової характеристики, ознак складу злочину, передбаченого ст. 366 КК України та скерування матеріалів службового розслідування у військову прокуратуру Івано-Франківського гарнізону для проведення досудового розслідування.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.07.2017 начальником РПДГ старшим лейтенантом ОСОБА_3 внесено до службової характеристики відомості, які не відповідають дійсності з метою усунути ОСОБА_1 з посади фельдшера-рятувальника РПДГ військової частини НОМЕР_1 . На підставі наказів від 15.08.2017 № 672 та від 15.09.2017 № 760 проведено службове розслідування за рапортом прапорщика ОСОБА_1 по факту внесення службовою особою до службової характеристики позивача завідомо неправдивих відомостей. Також зазначає, що в ході службового розслідування встановлено, що фельдшер-рятувальник РПДГ прапорщик ОСОБА_1 намагалась скористатись своїм правом на заборону відправлення жінки військовослужбовця у службове відрядження без її згоди, проте у службовій характеристиці даний факт перекручено і показано в негативній формі, як прояв непокори прапорщика ОСОБА_1 . Вважає, що у даному випадку службова характеристика на прапорщика ОСОБА_1 спричинила наслідки правового характеру, а саме за рекомендацією старшого лейтенанта ОСОБА_3 та підполковника ОСОБА_4 позивача переведено в інший підрозділ.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача подав до суду заперечення, в яких зазначає, що пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2017 № 851 «Про результати службового розслідування по факту рапорту прапорщика ОСОБА_1 » жодним чином не створює наслідки правого характеру, які можуть негативно вплинути на прапорщика ОСОБА_1 . Також за результатами службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2017 № 851 «Про результати службового розслідування по факту рапорту прапорщика ОСОБА_1 » на підставі ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за не об`єктивний підхід щодо складання службової характеристики на прапорщика ОСОБА_1 начальнику рятувальної парашутно-десантної групи військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_3 нагадали про обов`язки служби. Службову характеристику від 27.07.2017 та висновки, які в ній зроблені даним наказом командира військової частини НОМЕР_1 скасовано. Звертає увагу, що жоден з підлеглих не може вказувати командуванню військової частини НОМЕР_1 , до якої із видів дисциплінарної відповідальності притягувати підлеглий особовий склад. Крім того, зазначає, про те, що дана службова характеристика, не спричинила наслідків правового характеру у питанні прийняття рішення про відрядження прапорщика ОСОБА_1 до медичної служби військової частини НОМЕР_1 , адже прапорщика ОСОБА_1 було відряджено на рівнозначну посаду, а матеріальне забезпечення у даного військовослужбовця не змінилося. Прапорщик ОСОБА_1 була відряджена до медичної служби військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з виниклою конфліктною ситуацією між даним військовослужбовцем та старшим лейтенантом ОСОБА_3 , з метою не допущення продовження конфліктної ситуації, а не на підставі службової характеристики.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, викладених у письмових запереченнях та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Начальником рятувальної парашутно-десантної групи військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_3 27.07.2017 складено службову характеристику на прапорщика ОСОБА_1 .
14.08.2017 ОСОБА_1 звернулась з рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про вчинення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_3 та підполковником ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме службового підроблення, тобто, внесення службовою посадовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення, а також складання і видача завідомо неправдивих документів.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2017 № 672 призначено службове розслідування по факту рапорту прапорщика ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2017 № 760 продовжено службове розслідування по факту рапорту прапорщика ОСОБА_1 .
За результатами службового розслідування складено акт про проведення службового розслідування по факту рапорту прапорщика ОСОБА_1 , затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 17.10.2017.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2017 № 851 про результати службового розслідування по факту рапорту прапорщика ОСОБА_1 :
1. за не об`єктивний підхід щодо складання службової характеристик на прапорщика ОСОБА_1 начальнику рятувальної парашутно-десантної групи військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_3 підставі ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України нагадати про обов`язки служби;
2. службову характеристику та висновки, які в ній зроблені, складену 27.07.2017, на прапорщика ОСОБА_1 начальником рятувальної парашутно-десантної групи військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_3 скасувати.
Вважаючи п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2017 № 851 "По рапорту фельдшера-рятувальника РПДГ прапорщика ОСОБА_1 " протиправним, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут).
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Одним із видів такої служби є військова служба за контрактом.
Частиною 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Згідно з ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку. При цьому, обов`язок щодо підтримання військової дисципліни та прийняття рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності покладено на командира військової частини (підрозділу), закладу, установи та організації.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.
Відповідно до ст. 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно з ч. ст. 86 Дисциплінарного статуту, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 97 Дисциплінарного статуту встановлено, що про накладені дисциплінарні стягнення оголошується:
рядовим (матросам) - особисто чи перед строєм;
сержантам (старшинам) - особисто, на нараді чи перед строєм сержантів (старшин);
офіцерському складу та військовослужбовцям військової служби за контрактом - особисто, у письмовому розпорядженні, на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, що вчинив правопорушення.
Крім того, дисциплінарні стягнення можуть оголошуватися в письмовому наказі. Оголошувати дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.
Відповідно до ст. 98 Дисциплінарного статуту, під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Відповідно до п. 84-86 Статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.
Згідно п. 1.3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 № 82 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за № 385/8984 (далі - Інструкція), рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Відповідно до п. 1.5 Інструкції, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження.
Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі.
Відповідно до п. 3 Інструкції розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.
Відповідно до п. 5.1 п. 5 Інструкції посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення.
Згідно матеріалів справи наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 15.08.2017 № 672 по факту рапорту прапорщика ОСОБА_1 про складання начальником рятувальної парашутно-десантної групи військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_3 службової характеристики прапорщика ОСОБА_1 , призначено службове розслідування. (а.с. 36)
У ході проведення службового розслідування встановлено, що службова характеристика на прапорщика ОСОБА_1 старшим лейтенантом ОСОБА_3 складена не об`єктивно, підтверджуючих документів, на підставі яких він зробив такі висновки в службовій характеристиці на прапорщика ОСОБА_1 , а саме відомостей здачі заліків зі спеціальної підготовки та інших видів загальновійськової підготовки старший лейтенант ОСОБА_3 не надав, за винятком аудіо запису за 2015 рік, відеозапису за липень 2017 року.
За результатами службового розслідування т.в.о. заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення-начальника відділення підполковником ОСОБА_7 складено акт, який затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 17.10.2017 відповідно до якого:
- за не об`єктивний підхід щодо складання службової характеристик на прапорщика ОСОБА_1 начальнику рятувальної парашутно-десантної групи військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_3 підставі ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України нагадати про обов`язки служби;
- службову характеристику та висновки, які в ній зроблені, складену 27.07.2017, на прапорщика ОСОБА_1 начальником рятувальної парашутно-десантної групи військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_3 скасувати;
- начальнику рятувальної парашутно-десантної групи військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_3 скласти об`єктивну характеристику на прапорщика ОСОБА_1 під час проведення щорічного оцінювання в листопаді 2017 року. (а.с. 33)
Судом встановлено, що службове розслідування проведено у повній відповідності до вимог Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України.
Крім того, командир військової частини НОМЕР_1 в термін передбачений п. 5.1 п. 5 Інструкції розглянув акт та всі інші матеріали службового розслідування і прийняв наказ від 17.10.2017 № 851, згідно п. 1 якого, за не об`єктивний підхід щодо складання службової характеристик на прапорщика ОСОБА_1 начальнику рятувальної парашутно-десантної групи військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_3 підставі ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України нагадано про обов`язки служби.
Стосовно посилання позивача, що командиру військової частини НОМЕР_1 слід притягнути старшого лейтенанта ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність за порушення військової дисципліни, неналежне виконання своїх службових обов`язків, суд з урахуванням норм Дисциплінарного статуту, зазначає, що за наявності встановленого факту порушення службової дисципліни обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення є виключною компетенцією командира відповідно до його дисциплінарної влади. Зобов`язання судом обрання іншого дисциплінарного стягнення не є можливим, оскільки за своє сутністю є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
Крім цього позивачем не зазначено, а судом не встановлено яким саме чином порушуються права позивача діями командира частини, щодо вибору дисциплінарного стягнення.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскарженого позивачем наказу відповідач діяв правомірно, тому підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2017 № 851 "По рапорту фельдшера-рятувальника РПДГ прапорщика ОСОБА_1 " відсутні.
Вирішуючи питання про наявність порушених прав позивача в публічно-правових відносинах із відповідачем, суд виходить із такого.
За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
Стосовно конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що "права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <…>".
Також у рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Отож, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно позову, підставою для звернення до суду слугували порушення на думку позивача його прав, інтересів у зв`язку з складанням старшим лейтенантом ОСОБА_3 27.07.2017 службовової характеристики на прапорщика ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2017 № 851 службову характеристику та висновки, які в ній зроблені, складену 27.07.2017, на прапорщика ОСОБА_1 начальником рятувальної парашутно-десантної групи військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_3 скасовано.

Також судом встановлено, що дана службова характеристика на прапорщика ОСОБА_1 , не спричинила наслідків правового характеру у питанні прийняття рішення про відрядження прапорщика ОСОБА_1 до медичної служби військової частини НОМЕР_1 , адже прапорщика ОСОБА_1 було відряджено на рівнозначну посаду, а матеріальне забезпечення у даного військовослужбовця не змінилося. Прапорщик ОСОБА_1 була відряджена до медичної служби військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з виниклою конфліктною ситуацією між даним військовослужбовцем та старшим лейтенантом ОСОБА_3 , з метою не допущення продовження конфліктної ситуації між даними військовослужбовцями, а не на підставі службової характеристики.

У ході судового розгляду спростовано доводи позивача стосовно протиправності оскарженого наказу, та не встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач не довів наявність порушеного права, на захист якого спрямований поданим ним позов, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись статтями ст. 2, 19, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст. 295 КАС України, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 255 КАС України.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повне судове рішення складено 26.01.2018.

Суддя Костецький Н.В.