Справа № 308/601/18
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№ 308/601/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2018 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, до Відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Відділу Державної архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.1 КАС України, Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Ст. 2 КАС України вказує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частина 5 ст. 5 КАС України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Підсудністю справи вважається правовий інститут, що містить сукупність юридичних ознак (властивостей) справи, на основі яких закон визначає суд, що має право та зобов'язаний розглянути таку справу й вирішити її по суті. При цьому підсудність справи визначається за допомогою трьох критеріїв, які позначаються як різновиди підсудності справ, а саме: предметної, територіальної та інстанційної.

Предметна підсудність забезпечує відповідний розподіл адміністративних справ між місцевими загальними судами, окружними адміністративними судами, апеляційними адміністративними судами чи Вищим адміністративним судом України, як між судами першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

З матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 оскаржує рішення про притягнення до адміністративної відповідальності Відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 12.01.2018 року № 3 якою її притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 96-1 КУпАП.

Для визначення предметної підсудності цієї адміністративної справи необхідно встановити, чи є Відповідач у справі органом місцевого самоврядування, чи органом державної влади у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи із статусу, завдань та повноважень цього органу.

Відповідач у справі - Відділ Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради є територіальним органом Державної архітектурно-будівельної інспекції України - центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до Положення № 294 про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Згідно з пунктом 7 вказаного положення Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме, здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Пунктом 7 вказаного Положення встановлено, що Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

В силу вимог п.1 Примірного положення про органи державного архітектурно- будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 р. № 671, (далі Примірне положення № 671), орган державного архітектурно-будівельного контролю утворюється як структурний підрозділ Київської та Севастопольської міськдержадміністрації та як виконавчий орган сільської, селищної, міської ради (далі орган держархбудконтролю). Орган держархбудконтролю з питань здійснення повноважень, передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», є підконтрольним Держархбудінспекції.

Відповідно до п.3 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року №294, основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме, здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил

Пунктом 7 вказаного Положення встановлено, що Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Відповідно до положень ч.1 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі - Закон №3038-VI) державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 частини дванадцятої статті 41 Закону №3038-VI у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об'єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право притягати посадових осіб об'єктів нагляду до відповідальності за вчинені правопорушення відповідно до закону.

Відповідно до ч.8 ст.41 Закону №3038-VI постанови органів державного архітектурно-будівельного контролю можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або до суду.

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що така винесена начальником Управління Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради на підставі матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, за порушення постанови КМУ від 11 липня 2007 року №903 «Про порядок здійснення авторського нагляду під час будівництва обєкта архітектури», керуючись Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб'єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності встановлена Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 №208/94-ВР, статтею 2 якого закріплено перелік правопорушень у сфері містобудівної діяльності та міра відповідальності, яка настає за їх вчинення, зокрема: за передачу замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил, у тому числі за нестворення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення, незабезпечення приладами обліку води і теплової енергії, а також за заниження класу наслідків (відповідальності) об'єкта будівництва (абз.2 ч.1).

Відповідно до ст.5 Закону №3038-VI постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності може бути оскаржено до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу, який виніс постанову.

Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995 року № 244, якою встановлено як порядок розгляду справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, так і порядок винесення постанов про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст 20 КАС України, розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;2) адміністративні справи, повязані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;уточнення списку виборців;оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;3) адміністративні справи, повязані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» зазначено, що згідно з пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року № 294, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до пункту 3 цього Положення основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: внесення на розгляд Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань, що належать до сфери діяльності Держархбудінспекції; здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках.

Викладене вказує, що зазначені правовідносини є публічно-правовими, а справи зі спорів, що виникають між суб'єктами цих відносин, є адміністративними.

У зв'язку з цим юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальних органів, у тому числі й ті, які виникають під час виконання повноважень: у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (закони України від 16 листопада 1992 року№ 2780-XII"Про основи містобудування", від 17 лютого 2011 року№ 3038-VI"Про регулювання містобудівної діяльності", від 14 жовтня 1994 року№ 208/94-ВР"Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", від 20 травня 1999 року№ 687-XIV"Про архітектурну діяльність", від 5 квітня 2007 року№ 877-V"Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності",частина восьмастатті 4 Закону України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва",частина п'ятастатті 11 Закону України від 5 листопада 2009 року № 1704-VI "Про будівельні норми"); у сфері ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури (стаття 17Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV "Про архітектурну діяльність",Закон України від 1 червня 2000 року№ 1775-III"Про ліцензування певних видів господарської діяльності").

Також слід зауважити, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>«. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, враховуючи правовий статус суб'єктів спору (однією зі сторін в яких є орган державної влади) та предмет спірних правовідносин (визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а саме не здійснення взагалі авторського нагляду), суд вважає, що вказаний публічно-правовий спір не підсудний Ужгородському міськрайонному суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищенаведене та те, що до початку відкриття провадження по справі встановлено, що дана адміністративна справа предметно не підсудна Ужгородському міськрайонному суду, тому її слід передати за підсудністю на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 20, 29, 248 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Адміністративну справу №308/601/18 за адміністративними позовом ОСОБА_1, до Відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності передати до Закарпатського окружного адміністративного суду за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до апеляційної інстанції в порядку ст.ст. 294, 295, 297 КАС України.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2