Справа № 804/215/5822/17
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

25 січня 2018 р. Справа № 804/215/5822/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Царікова О.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду з Тернівського районного суду м.Кривого Рогу надійшли матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" про:

1) визнання протиправною бездіяльності Комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1", яка виявилася у не наданні належної відповіді на запит ОСОБА_1 від 24.11.17р, а саме:

- яка не надала документи голові онкологічного МСЕК №2 для внесення в індивідуальну програму реабілітаціі інваліда ОСОБА_2 сидіння надставку на унітаз;

- яка не надала документи Голові онкологічного МСЕК №2 для внесення в індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_2 універсального крісла;

- яка не надала документи Голові онкологічного МСЕК №2 для внесення в індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_2 Смартфона МЕДИА у зв'язку з обмеженим її доступом до спілкування;

- яка не надала ОСОБА_2 для амбулаторного лікування лікарські засоби безоплатно, а не як інваліду за 50% від їх вартості і це внести в індивідуальну програму реабілітації;

- яка не надала документи Голові онкологічного МСЕК №2 для внесення в індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_2 поручні для ванни;

- яка не надала документи Голові онкологічного МСЕК №2 для внесення в індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_2 стійки похилої-вертикалізатора;

- яка не надала документи Голові онкологічного МСЕК №2 для внесення в індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_2 стільця -туалета;

- яка не надала документи Голові онкологічного МСЕК №2 для внесення в індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_2 підставки для унітазу;

- яка не вжила системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин не надання індивідуальних реабілітаційних засобів для інвалідів а саме сидінням надставкою на унітаз, поручнями для ванни, стійкою похилою - вертикалізатор.стільцями-туалетами, універсальним кріслом, підставками для унітазу. Смартфону МЕДИА, звернувшись до відповідних державних установ копії звернень надати мені для ознайомлення.

2) зобов'язання Комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" протягом 15-ти днів надати, відповідно до законодавства, належну обґрунтовану відповідь та документи на запит ОСОБА_1 від 24.11.17р., а саме:

- надати документи Голові онкологічного МСЕК №2 для внесення в індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_2 сидіння надставку на унітаз, універсального крісла, сидіння надставку на унітаз, Смартфона МЕДИА, поручні для ванни, стійки похилої-вертикалізатора, стільця-туалета, підставки для унітазу;

- надати ОСОБА_2 для амбулаторного лікування лікарські засоби безоплатно, а не як інваліду за 50% від їх вартості і це внести в індивідуальну програму реабілітації

- вжити системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин не надання індивідуальних реабілітаційних засобів для інвалідів а саме сидінням надставкою на унітаз, поручнями для ванни, стійки похилої-вертикалізатор, стільцями-туалетами, універсальним кріслом, підставками для унітазу, Смарфону МЕДИА, звернувшись до відповідних державних установ копії звернень надати мені ОСОБА_1 для ознайомлення.

3) допустити негайне виконання рішення суду, але не більше ніж за один місяць.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження за даним позовом в адміністративній справі, суддя виходить з наступних обставин.

З матеріалів адміністративного позову встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" із заявою (запитом) в порядку Закону України "Про звернення громадян", однак на вказане звернення не отримав обґрунтовану відповідь та запитувані документи, що і стало підставою для звернення до суду із означеним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У відповідності до п.1 та п. 2 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином з огляду на наведене, для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії.

Зокрема, за змістом пункту п. 2 ст. 4 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

З матеріалів адміністративного позову встановлено, що відповідачем у цій справі є комунальна установа "Центр медико-санітарної допомоги №1", тобто комунальне підприємство, до якого позивач звернувся в порядку вимог Закону України " Про звернення громадян" для отримання інформації та запитуваних документів для внесення в індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_2, визначених у зверненні засобів.

З наведеного суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідач не здійснює владні управлінські функції, у звязку з чим розгляд справи не належить до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішення Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецидентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Таким чином, даний спір підсудний місцевому загальному суду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, слід розяснити позивачеві, що даний спір є цивільно-правовим спором та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у загальному місцевому суді за правилами, встановленими Цивільним процесуальним Кодексом України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір не містить ознак публічно-правового спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, слід відмовити позивачеві у відкритті провадження у даній адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 19, п. 1 ч. 1 ст. 170, ст. ст. 243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу.

Розяснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3