Справа № 336/3981/17(2-а/336/376/2017)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2018 року справа № 336/3981/17(2-а/336/376/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м.Дніпрі апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 жовтня 2017 року у справі №336/3981/17(2-а/336/376/2017) (головуючий суддя у 1 інстанції - Марко Я.Р., постанова ухвалена та складена у м.Запоріжжя в залі судового засідання Шевченківського районного суду м.Запоріжжя 30 жовтня 2017 року) за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому в розрахунку пенсії за віком з урахуванням вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати відповідача перерахувати йому пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією з 06.06.2017 року,а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію у відповідності до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ. На сьогоднішній день він перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з 06.06.2017 року та отримує пенсію за віком, яку йому було призначено у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, відповідачем при розрахунку його пенсії в 2017 році було неправомірно та безпідставно взято показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік (1 197, 91 грн.), хоча в 2017 році мав застосовуватися (враховуватися) показник середньої заробітної плати по Україні за 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто 2014-2016 роки.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в розрахунку позивачу пенсії за віком з урахуванням вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією з 06.06.2017 року.

Стягнуто з Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність відсновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, спросить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що пенсії особам із числа військовослужбовців строкої служби та членам їх сімей, призначені до 2007 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» без застосування показників середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, перераховується із застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

Наразі відсутні підстави для застосування показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, оскільки позивачем було подано заяву про переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до ч.3 ст.45 Закону України №1058.

Зауважив, що Верховною Радою України 03.10.2017 року був прийнятий Закон №2148, відповідно до якого з 01.10.2017 року відповідач перерахував раніше призначені пенсії із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3 764,40 грн. - показник для обчислення пенсій, що призначаються в 2017 році (середній розмір заробітної плати за 2014-2016 роки), що на думку відповідача виключає наявність предмет спору у справі.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив задовольнити позов у повному обсязі, відповідач в апеляційній скарзі просив справу розглянути без участі його представника, тому апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років призначену йому у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ. Після призначення пенсії продовжував працювати.

З 06.06.2017 року, після досягнення пенсійного віку, позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовано показник середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік - 1197,91 грн.

16.06.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.2 ст.40 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески в Україні, за 3 календарні роки, що передують зверненню з заявою за призначенням пенсії за віком, тобто 2014-2016 роки (3764,40 грн.)

Листом від 29.06.2017 року № 164/Б-1 відповідач повідомив, що при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовано показник середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік - 1197,91 грн., згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №327, отже відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст.9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон України №1058-ІV), за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, питання щодо виплати пенсії за вислугою років не входять до правового поля Закону України №1058-ІV, а регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закону України №2262-ХІІ).

Статтею 1 Закону України №2262-ХІІ встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 1-1 Закону України №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України №1058-ІV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

У відповідності до ст.7 Закону України № 2262-ХІІ, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Згідно з частиною 3 ст.45 Закону України № 1058-ІV, з урахуванням змін, внесених Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VІ «Про заходи по законодавчому забезпеченню реформування пенсійної системи» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України № 1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

В частині 3 ст.45 Закону України № 1058- ІV мова йде про переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсії, які передбачені статтею 9 зазначеного Закону (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), в той час як у спірних правовідносинах має місце перехід на інший вид пенсії за іншим Законом (призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV, яким пенсія за вислугу років не передбачена), тому положення частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині переведення з одного виду пенсії на інший до спірних відносин не підлягають застосуванню, а показник "середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії" застосовується виключно при призначенні пенсії та залишається незмінним під час здійснення перерахунку пенсії на підставі ч.4 ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічна правова позиція була також висловлена Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу була призначена пенсія за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Після отримання права на пенсію за вислугу років, ОСОБА_2 продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

В свою чергу, позивач звернувся до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення нового виду пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, в даному випадку пенсія позивачу повинна призначатись із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а тому дії відповідача при розрахунку розміру пенсії позивача щодо застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік - 1197,91 грн. та дії щодо відмови у перерахунку розміру пенсії з урахуванням вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є протиправними.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність зобов'язання Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити перерахунок позивачу пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в України, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014 - 2016 роки) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Приймаючи до уваги зміст та обсяг заявлених вимог, які стосуються зобов'язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії, враховуючи дату звернення позивача до суду за захистом своїх прав та інтересів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такий перерахунок має бути здійснений з 06.06.2017 року, тобто з дати призначення позивачу пенсії за віком.

Посилання апелянта на прийняття Закону України від 03.10.2017 року №2148, відповідно до якого з 01.10.2017 року відповідач перерахував раніше призначені пенсії із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3 764,40 грн. - показник для обчислення пенсій, що призначаються в 2017 році (середній розмір заробітної плати за 2014-2016 роки), як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки прийняття цього Закону не виключає наявність предмету спору у цій адміністративній справі та не свідчить про відновлення порушеного з 06.06.2017 року права позивача на обрахування розміру його пенсії відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», безпосередньо з дати призначення пенсії. Наведені обставини також жодним чином не підтверджують правомірності дій відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік під час розрахунку розмірі пенсії позивача, яка йому була призначена вперше, а також дій щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_2 на який він мав право відповідно до чинного законодавства.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 жовтня 2017 року у справі №336/3981/17(2-а/336/376/2017) за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту прийняття та відповідно до п.2 ч.5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 22.01.2018 року.

Суддя-доповідач С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва