Справа № 813/4474/17
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року справа № 813/4474/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Витвицька В.П.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача Ткачук Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення форми «Ф» від 26.06.2017 № 39158-13 по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості в сумі 11823,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що податок на нерухомість контролюючим органом нараховано на нежитлове приміщення площею 1716 м? за адресою: вул. АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24.06.2009. Відповідно до п. 4.3 рішення Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області ХХІХ сесії VІ демократичного скликання від 28.01.2015 № 910 передбачено встановити на 2015 (ці ж ставки податку діють і у 2016) ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для обслуговування житлових та інших приміщень, що не передбачають прибутку - у розмірі 0.1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з п.4.4 вказаного рішення місцевої ради, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у відповідності до площі нежитлової нерухомості, яка перебуває в їх власності та використовується для одержання прибутку становить для об'єктів від 1000 м? до 5000 м? - 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 м? бази оподаткування. Позивач жодним чином не використовує та не використовував власне майно (об'єкт нежитлової нерухомості) для одержання прибутку, не здавав його в оренду, крім того, не є фізичною-особою підприємцем та не здійснює підприємницької діяльності, а відтак, відповідачем невірно обрано ставку податку на комерційну нерухомість 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Звертає увагу, що ОСОБА_4 є власником нерухомості загальною площею 1716,0 кв. м за адресою вул. АДРЕСА_1. Згідно абз. 2 пп. 266.4.3 п.266.4 ст. 266 Податкового кодексу пільги з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, передбачені пп. 266.4.1 та пп. 266.4.2 для фізичних осіб не застосовуються до об'єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності). Відтак при винесенні податкового повідомлення-рішення нараховано податок в розмірі 11823,24 грн (1716 м кв. х 6,89) , тому оскаржене податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для його скасування немає.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_3, відповідно до договору купівлі - продажу нежитлового приміщення від 24.06.2009, є власником нежитлового приміщення площею 1716 м?, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Головним управління ДФС у Львівській області, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, винесло податкове повідомлення рішення від 26.06.2017 № 39158-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості у розмірі 11823,24 грн.

01.09.2017 позивач отримав вказане податкове повідомлення - рішення.

Не погодившись із отриманим податковим повідомленням-рішенням ОСОБА_3, оскаржив його до ДФС України.

За результатами розгляду скарги, рішенням ДФС України від 08.11.2017 № 14813/Б/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги, оскаржуване повідомлення рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 26.06.2017 № 39158-13 протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 01.01.2015, ст. 266 Податкового Кодексу України викладена у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового Кодексу України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування відповідно до пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового Кодексу України є об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Кодексу).

Відповідно до пп. 266.7.1. п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з пп. 4.3 п. 4 рішення Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області ХХІХ сесії VІ демократичного скликання від 28.01.2015 № 910 передбачено встановити на 2015 (ці ж ставки податку діють і у 2016) ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для обслуговування житлових та інших приміщень, що не передбачають прибутку - у розмірі 0.1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати.

Як встановлено судом, об'єкт нежитлового приміщення, що знаходить на праві власності у позивача площею 1716 м?, за адресою: АДРЕСА_1, підлягає оподаткуванню.

Ставка податку для такого об'єкту оподаткування визначена рішенням місцевої ради, а саме Хирівською міською радою Старосамбірського району Львівської області становить 0.1 відсотка розміру мінімальної заробітньої плати за 1 м? бази оподаткування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», станом на 01.01.2016 розмір мінімальної заробітної плати складав 1378,00 грн, а відтак, сума податкового зобов'язання повинна становити: 1716 м? х 1,378 (0.1 відсоток х 1378 грн) = 2365, 65 грн.

Щодо посилання відповідача на застосування пп. 4.4 п. 4 рішення Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області згідно якого встановлено на 2015 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб площею від 1000 м? до 5000 м? та використовуються для одержання прибутку у розмірі 0.5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 м? бази оподаткування, то суд вважає такі безпідставними, оскільки відповідачем не доведено використання ОСОБА_3 нежитлового приміщення в комерційних цілях для одержання прибутку.

Отже, враховуючи те, що позивач не використовував нежитлове приміщення площею 1716 м?, за адресою: АДРЕСА_1 для одержання прибутку, відтак для визначення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості, повинно застосовуватись 0.1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 м? бази оподаткування.

Суд також звертає увагу на те, що згідно з п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідачем недотримано порядку надсилання платнику податку податкового повідомлення-рішення передбаченого пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України.

Згідно матеріалів справи, Головним управлінням ДФС України у Львівській області винесене податкове повідомлення - рішення від 26.06.2017 № 39158-13 надіслано 17.08.2017, однак оскаржене податкове повідомлення-рішення підлягало для надсилання до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Водночас при вирішенні даного спору, суд позбавлений можливості скасувати оскаржене рішення в частині, оскільки наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

У даному випадку суд позбавлений можливості виокремити частину податкового повідомлення-рішення від 26.06.2017 № 39158-13, оскільки податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості відповідачем нараховано з розрахунку 0.5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 м? бази оподаткування, що не відповідає дійсності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 26.06.2017 № 39158-13 є протиправним та підлягає скасуванню.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640,00 грн підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 26.06.2017 № 39158-13.

3. Судовий збір в розмірі 640,00грн присудити на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області(вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003, ).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст. 295 КАС України, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 255 КАС України.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повне судове рішення складено 25.01.2018.

Суддя Костецький Н.В.