Справа № 805/4010/17-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2018 р. Справа№805/4010/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецької області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик», звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 серпня 2017 року № та № на загальну суму позову 810493,00 гривень. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач неправомірно не визнав права позивача на формування валових витрат та податкового кредиту за операцією з придбання (послуг) товарів в рамках господарських правовідносин з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за договором про надання послуг з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів №78/3 у зв'язку з нереальністю останнього. Посилаючись на статті 6, 19 Конституції України, статті 58, 138, 193, 198, 200 Податкового кодексу України, позивач просив скасувати повідомлення-рішення № від 21 серпня 2017 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 199279,00 гривень, за основним платежем 159423,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 39856,00 гривень та податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 611214,00 гривень, за основним платежем 488971,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 122243,00 гривень.

Провадження у справі було відкрито 17 листопада 2017 року.

5 грудня 2017 року за клопотанням представника відповідача провадження у справі було зупинено у зв'язку із необхідністю подання додаткових доказів.

26 грудня 2017 року провадження у справі було поновлено.

Згідно пункту 10 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України розгляд, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, розгляд справи було продовжено за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судових засіданнях представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Просив позов задовольнити і розглянути справу в письмовому провадженні.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судових засіданнях позовні вимоги не визнала в повному обсязі, надала відзив на позов, в якому зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно, оскільки фактичні витрати позивача не підтверджені належними первинними документами. Просила відмовити у задоволенні позову і розглянути справу в письмовому провадженні.

Заслухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

27 грудня 2013 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів №78/3 (далі - договір №78/3).

31 жовтня 2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) був складений акт надання послуг №58 про те, що згідно договору договір №78/3 виконавцем були виконані роботи та надані послуги на суму 113060,61 гривень (том 1, а.с. 33-77).

30 листопада 2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) був складений акт надання послуг №60 про те, що згідно договору договір №78/3 виконавцем були виконані роботи та надані послуги на суму 172539,86 гривень (том 1, а.с. 78-124).

31 грудня 2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) був складений акт надання послуг №63,64 про те, що згідно договору договір №78/3 виконавцем були виконані роботи та надані послуги на суму відповідно 107966,73 гривень та 100000,00 гривень (том 1, а.с. 125-176).

31 січня 2017року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) був складений акт надання послуг №2 про те, що згідно договору договір №78/3 виконавцем були виконані роботи та надані послуги на 241689,78 гривень (том 1, а.с. 177-229).

28 лютого 2017 року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) був складений акт надання послуг №8 про те, що згідно договору договір №78/3 виконавцем були виконані роботи та надані послуги на суму відповідно 185140,76 гривень та 10000000 гривень (том 1, а.с. 230-250, том 2, а.с. 1-58).

31 березня 2017 року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) був складений акт надання послуг №18 про те, що згідно договору договір №78/3 виконавцем були виконані роботи та надані послуги на суму відповідно 189165,33 гривень (том 1, а.с. 59-117).

Позивачем на підтвердження факту ремонту автомобілів були надані:

- акти на встановлення нових запасних частин та списання несправних запасних частин, які були використані під час ремонту автомобілів (том 2, а.с.123-250, том 3, а.с. 1-52);

- накази про службові відрядження працівників для здійснення ремонту транспортних засобів за період жовтень 2016 - березень 2017 року (том 3, а.с. 53-113);

- подорожні листи за період жовтень 2016 - березень 2017 року (том 3, а.с. 114-229).

В період з 29 червня по 26 липня 2017 року посадовими особами відповідача була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача, про що 2 серпня 2017 року був складений акт №401/05-99-14-15/37380270 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Кормо-Транс-Логістик», , , , ) податкового законодавства за період з 01.04.2014 по 31.03.2017, валютного - за період з 01.04.2014 по 31.03.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.04.2014 по 31.03.2017» (том 3, а.с. 236-276).

За висновками акту (пункти 1, 6, 7) були встановлені порушення позивачем :

пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1 пункту 134 статті 134 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 256785,00 гривень в І кварталі 2017 року,

пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, підпункту 2.4 пункту 2 наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, статті 8,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що призвело до завищення податкового кредиту у сумі 159423,00 гривень, а саме за жовтень 2016 року - 5775, гривень, листопад 2016 року - 22544,00 гривень, грудень 2016 року - 14461,00 гривень, січень 2017 року - 16282,00 гривень, лютий 2017 року - 72329,00 гривень, березень 2017 року - 28032,00 гривень.

Підставою для зазначених донарахувань стало невизнання податковим органом права позивача на формування валових витрат та податкового кредиту за операцією з придбання послуг (товарів) за договором про надання послуг з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів №78/3 у зв'язку з тим, що господарська операція з ФОП ОСОБА_1 була здійснена без настання реальних наслідків (подій). На обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на те, що фактичні витрати, пов'язані з придбанням послуг (товарів) від виконавця, не підтверджені належно оформленими первинними документами (товарно-транспортні накладні, подорожні листи, журнал заїзду та виїзду на СТО).

21 серпня 2017 року на підставі вищевказаного акту Головним управлінням ДФС у Донецькій області було прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик» грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 199279,00 гривень, за основним платежем 159423,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 39856,00 гривень (том 1, а.с. 13).

21 серпня 2017 року на підставі вищевказаного акту Головним управлінням ДФС у Донецькій області було прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик» грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 611214,00 гривень, за основним платежем 488971,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 122243,00 гривень (том 1, а.с. 14).

Згідно «Розрахунку податкових зобов'язань та штрафних санкцій до акту перевірки ТОВ «Кормо-Транс-Логістик» (код за )» виявлені відповідачем заниження податкового зобов'язання становлять:

з податку на прибуток за 4 квартал 2016 року - 38502,00 гривень; за 1 квартал 2017 року - 450469,00 гривень;

з податку на додану вартість за жовтень 2016 року - 5775, гривень, листопад 2016 року - 22544,00 гривень, грудень 2016 року - 14461,00 гривень, січень 2017 року - 16282,00 гривень, лютий 2017 року - 72329,00 гривень, березень 2017 року - 28032,00 гривень (том 1, а.с. 15).

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок визначення та склад витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, встановлені статтею 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно з правилами формування витрат, передбаченими у пунктах 138.2, 138.4 статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З наведених законодавчих положень випливає, що право на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством у відповідності до статті 2 цього Закону.

В статті 9 Закону №996-ХІV зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що право на зменшення суми податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду на суму податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

Таким чином, первинні документи (акти про надання послуг, подорожні листи, накази про відрядження, акти на встановлення нових запасних частин та списання несправних запасних частин, які були використані під час ремонту автомобілів), надані позивачем на підтвердження здійснення витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та для визначення суми податкового кредиту звітних (податкових) періодів, відповідають вимогам Закону №996-ХІV, а від так, є належними та допустимими доказами.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат.

Однак у даній справі відповідачем не доведено існування таких обставин.

Згідно акту №401/05-99-14-15/37380270 (пункти 1, 7) загальна сума заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток становить 416208,00 гривень.

За даними «Розрахунку податкових зобов'язань та штрафних санкцій до акту перевірки ТОВ «Кормо-Транс-Логістик» (код за )» загальна сума заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток становить 488971,00 гривень.

Відповідач не надав пояснень з приводу розходження суми заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем були надані належним чином оформлені документи, передбачені законодавством про податки та збори, відповідач, навпаки, не надав належних та допустимих доказів порушення позивачем діючого податкового законодавства України, щодо не підтвердження здійснення витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та податком на додану вартість, у зв'язку з придбанням послуг (товарів) за договором, укладеним з ФОП ОСОБА_1

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик» (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 35, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецької області (85726 Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21 серпня 2017 року про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик» грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 199279,00 гривень, за основним платежем 159423,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 39856,00 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21 серпня 2018 року про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик» грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 611214,00 гривень, за основним платежем 488971,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями 122243,00 гривень.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кормо-Транс-Логістик» (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 35, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецької області (85726 Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 12157 (дванадцять тисяч сто п'ятдесят сім) гривень 40 копійок.

Рішення складено у повному обсязі 25 січня 2018 року.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Донецького окружного адміністративного суду у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Циганенко А.І.