Справа № 813/4179/17
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року справа № 813/4179/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань ОСОБА_1

з участю представника

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства (надалі ПП) Грандбудсервіс до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

ПП Грандбудсервіс звернулося в суд з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 07.11.2017 року за № та за №.

Позивач в позовній заяві стверджує, що податкові накладні по спірних операціях по спірних операціях складені і зареєстровані контрагентами платника податків у порядку, передбаченому нормами Податкового кодексу України, а акт перевірки не містить жодних зауважень стосовно цього. Також, продовжує позивач, дані податкові накладні зареєстровані ДФС України в Єдиному реєстрі податкових накладних є обґрунтованим підтвердженням правомірності формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість. А тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених міркувань, просить позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву зазначає, що за результатами проведеної перевірки вбачається, що господарські операції позивача з ТзОВ «БК «Профітван», ТзОВ «Латвіт», ТзОВ «Аманд-М», ТзОВ «Техногруп-Інжиніринг» не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин систематичного (протягом місяця) надання робіт та послуг. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, якщо платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності. Наслідком діяльності вищезгаданих контрагентів позивача є виключно чи переважно формування податкових зобовязань на адресу контрагентів. А відтак, прийняті за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та правомірними.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити, вважає, що оскаржуване податкове повідомлення рішення прийнято правомірно та є законними.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатом документальної позапланової виїзної перевірки ПП Грандбудсервіс по взаємовідносинах із ТзОВ «БК «Профітван» за період травень 2017 року , ТзОВ «Латвіт» за період березень 2017 року, ТзОВ «Аманд-М» за період березень 2017 року, ТзОВ «Техногруп-Інжиніринг» за період листопад 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, Головним управлінням ДФС у Львівській області було складено акт від 24.10.2017 року за №1790/13-01-14-14 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.11.2017 року:

- за №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 418937 грн. 50 коп., в тому числі за основним платежем 335150 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 83787 грн. 50 коп.;

- за №, яким платнику податків зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 22834 грн. 00 коп.

Перевіркою встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 335150 грн. 00 коп. та завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту в сумі 22834 грн. 00 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, проведеним аналізом бази даних АІС «Податковий блок» щодо можливості оформлених господарських операцій з надання послуг з використанням наявних на балансі основних засобів встановлено, що враховуючи обєми задекларованих ТзОВ «БК «Профітван», ТзОВ «Латвіт», ТзОВ «Аманд-М», ТзОВ «Техногруп-Інжиніринг» операцій, відсутність кількості трудових та інших ресурсів, транспортних засобів, тобто адміністративно-господарських можливостей, які обєктивно необхідні для виконання взятих на себе господарських зобовязань неможливо здійснити операцій, що задекларовані у податковій звітності.

Як передбачено п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абзац.1 п.198.6 ст.198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 цього ж Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, з наступними змінами та доповненнями визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було,

відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З врахуванням даної позиції судом досліджуються обставини правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях, які стосуються спірних правовідносин.

Щодо висновків контролюючого органу про завищення податкового кредиту, то такі ґрунтуються на аналізі господарських операцій позивача та його контрагента - ТзОВ «БК «Профітван», ТзОВ «Латвіт», ТзОВ «Аманд-М», ТзОВ «Техногруп-Інжиніринг».

Між ПП Грандбудсервіс (замовник) та ТзОВ «БК «Профітван» (виконавець) 03.05.2017 року було укладено договір про надання послуг за №3.05./17.1 відповідно до умов якого виконавець надає послуги будівельної спецтехніки, на обєктах замовника, а замовник зобовязаний приймати та оплачувати надані виконавцем послуги.

Між ПП Грандбудсервіс (орендар) та ТзОВ «БК «Профітван» (орендодавець) 07.04.2017 року було укладено договір оренди №7.04./17.7 відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування обладнання, зазначене у переліку орендованого обладнання.

Між ПП Грандбудсервіс (орендар) та ТзОВ «Техногруп-Інжинірінг» (виконавець) 01.11.2016 року було укладено договір оренди техніки №0-11/2016-1 згідно умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування майно.

Між ПП Грандбудсервіс (замовник) та ТзОВ «Техногруп-Інжинірінг» (виконавець) 03.11.2016 року було укладено договір про надання послуг №П-11/2016-3 згідно умов якого за завдання замовника виконавець надає замовнику такі послуги спеціальної будівельної техніки: автобетононасоса з подачі (перекачки) бетона/розчина та екскаватора гусеничного, в обсязі та на умовах, визначених цим Договором. Замовних зобовязується прийняти надані послуги та оплатити їх у відповідності з умовами цього Договору.

Між ПП Грандбудсервіс (замовник) та ТзОВ «Латвіт» (виконавець) 28.02.2017 року було укладено договір про надання послуг №28.02/17.ДП згідно умов якого за завдання замовника виконавець надає замовнику такі послуги спеціальної будівельної техніки: автобетононасоса з подачі (перекачки) бетона/розчина та екскаватора гусеничного, в обсязі та на умовах, визначених цим Договором. Замовних зобовязується прийняти надані послуги та оплатити їх у відповідності з умовами цього Договору.

Між ПП Грандбудсервіс (орендар) та ТзОВ «Аманд-М» (орендодавець) 01.03.2017 року було укладено договір оренди №01.03./17.ДО відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування обладнання, зазначене у переліку орендованого обладнання.

Між ПП Грандбудсервіс (замовник) та ТзОВ «Аманд-М» (виконавець) 16.03.2017 року було укладено договір про надання послуг №16.03./17.ДП відповідно до умов якого виконавець надає послуги будівельної спецтехніки, на обєктах замовника, а замовник зобовязаний приймати та оплачувати надані виконавцем послуги.

Позивачем на підтвердження реального виконання вищенаведених договорів надано акти надання послуг, рахунки на оплату, акти здачі приймання до договорів оренди, додатки до договорів оренди, виписки по рахунках.

Також, позивачем надано докази використання орендованого товару та отриманих від контрагентів послуг у своїй господарській діяльності.

Однак, суд не може покласти в основу судового рішення аргументи та обґрунтування контролюючого органу обставин нереальності згаданих господарських операцій, оскільки такі ґрунтуються на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати згадані обставини.

При цьому, викладені в акті перевірки висновки ґрунтуються виключно на узагальненій податковій інформації Яворівського відділення Городоцької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 27.04.2017 року за №25/13-33-12-01/40875720 щодо ТзОВ «Техногруп-Інжинірінг», узагальненій податковій інформації ГУ ДФС у Харківській області від 11.10.2017 року за №863/20-40-14-2-12 щодо ТзОВ «Латвіт», податковій інформації ГУ ДФС у Львівській області від 12.07.2017 року за №61/7/13-01-14-14 по ТзОВ «Аманд-М», іншій податковій інформації в АІС «Податковий блок», а не на дослідженні господарських операції безпосередньо між позивачем та його контрагентами.

Крім того, посилання контролюючого органу на те, що первинні бухгалтерські документи є дефектними не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, оскільки такі містять підписи осіб, а відтак відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Поряд з цим, слід зазначити і про те, що обставини дефектності документа не можуть бути самостійною підставою для визнання господарських операцій нереальними, а лише в сукупності з іншими доказами, які в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не містять недоліків, а не докази, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки.

Крім того, не можна залишити поза увагою і те, що як передбачено п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В матеріалах справи наявні копії податкових накладних, які не мають недоліків.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Крім того, слід зазначити і про те, що податкові накладні, складені згаданими контрагентами позивача, зареєстровані ДФС України в Єдиному реєстрі податкових накладних у відповідності до положень п.200-1.1 ст.200-1 ПК України, що є додатковим підтвердженням правовірності формування платником податків податкового кредиту.

Також, матеріалами справи спростовується посилання відповідача на дефекти податкової правосубєктності контрагента, як на обставину, що вказує на нереальність згаданих господарських операцій з врахуванням наступного.

В матеріалах справи наявні Витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з яких вбачається, що на час вчинення досліджуваних господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку.

Наявність зазначених документів у позивача підтверджує його добросовісність та обачність, оскільки ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б вказувала на добросовісність його контрагентів.

Не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення субєкта владних управлінських функцій вважається правомірним - таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, повязаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобовязання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у право власності позивача, а тому рішення не відповідає наведеному критерію.

Зокрема, контролюючим органом не доказано прямої участі позивача у зловживаннях, повязаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при згаданих операціях, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення.

За таких обставин, суд вважає, що контролюючим органом не доказано заниження позивачем податку на додану вартість на суму 335150 грн. 00 коп. та завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту в сумі 22834 грн. 00 коп., а тому висновки в цій частині є необґрунтованими, і як наслідок протиправними є податкові повідомлення-рішення від 07.11.2017 року за № та за №.

Як наслідок, протиправним є застосування штрафних (фінансових) санкцій у податковому повідомленні-рішенні від 07.11.2017 року за №.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати, прийняті Головним управлінням ДФС у Львівській області, податкові повідомлення-рішення від 07.11.2017 року за № та за №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Стрийська, 35, на користь Приватного підприємства Грандбудсервіс (), що знаходиться за адресою Львівська область, Старосамбірський район, м.Добромиль, вул.Салінарна, 27Б, 6627 (шість тисяч шістсот двадцять сім) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 24 січня 2018 року.

Суддя В.Я.Мартинюк