Справа № 348/2032/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11421/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Кухтея Р.В., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

06.10.2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому, із урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

визнати дії відповідача протиправними в частині встановлення йому щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без врахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського державного університету їм. І.Франка з 01.09.1979 року по 27.06.1984 року, а також щодо відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського та не врахування при проведенні розрахунку і визначенні середньомісячного заробітку отримуваних щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу( 16000,00 грн.);

зобов'язати відповідача зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою в Львівського державного університету ім. І.Франка з 01.09.1979 року по 27.06.1984 року, що складає 2 роки 5 місяців та починаючи з 05.10.2017 року нараховувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VІ) в розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу;

зобов'язати відповідача проводити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20% розмірі, як жителю населеного пункту, що має статус гірського, починаючи з 05.10.2017 року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» та з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу;

при проведенні розрахунку і визначенні середньомісячного заробітку врахувати отримувану позивачем щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу - 16 000,00 грн.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області протиправними в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без врахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського державного університету їм. І.Франказ 01.09.1979 року по 27.06.1984 року, а також щодо відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського та не врахування при проведенні розрахунку і визначенні середньомісячного заробітку отримуваних щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу (16000 грн. 00 коп). Зобов'язано Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою в Львівського державного університету ім. І.Франка з 01.09.1979 року по 27.06.1984 року, що складає 2 роки 5 місяців та починаючи з 04.10.2017року нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно дост.141 Закону України «Про судоустрій і статус судців» (далі - Закон №2453-VІ) в розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Зобов'язано Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проводити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20% розмірі, як жителю населеного пункту, що має статус гірського, починаючи з 04.10.2017 року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» та з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. При проведенні розрахунку і визначенні середньомісячного заробітку врахувати отримувану позивачем щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу - 16000,00 грн.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VІ, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих. Відтак, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті з 27.06.1984 року він навчався на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І.Франка на денній формі навчання, що становить 2 роки 5 місяців, з урахування врахованого відповідачем суддівського стажу 23 роки 6 місяці та 18 дні, що у загальному складає - 25 років 11 місяців та 18 дні та дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді.

Крім того, позивач проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, він набув статус особи, що проживає на території гірського населеного пункту і має право на отримання підвищення на 20% розміру довічного грошового утримання відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Також, суд першої інстанції зазначає, що на отримувану позивачем матеріальну допомогу на оздоровлення нараховувалися внески по соціальному страхуванню та здійснювались відповідні відрахування до ПФУ України, а тому зазначена матеріальна допомога на оздоровлення повинна братися для розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з порушенням норм матеріального права, Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків. В цьому переліку відсутнє щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Оскільки позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію, тому підстав для виплати підвищення за проживання в гірському населеному пункті не має.

Крім того, апелянт стверджує, що стаття 2 Закону України «Про оплату праці» ,яка визначає структуру заробітної плати, не містить вказівки на те, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати і у зазначеній нормі закону відсутнє таке поняття як матеріальна допомога.

Отже, матеріальні виплати, зазначені в цій нормі і матеріальна допомога це не ідентичні поняття, а тому законних підстав для віднесення матеріальної допомоги до складу (структури) заробітної плати державного службовця немає.

Також, апелянт зазначає, що з 28 березня 2015 року набрала чинності нова редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів», стаття 135 якого зазначає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної коміїсії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Зарахування іншої діяльності до стажу роботи, що дає право на відставку, Законом не передбачено.

Згідно ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції частково відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, підтверджене матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, згідно копія паспорта позивача НОМЕР_1, виданого Надвірнянським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 28.09.2007 року,

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 647 від 11.08.1995 року «Про перелік населених пунктів, яким надано статус гірського», м. Надвірна Івано-Франківської області надано статус гірського населеного пункту.

Також, згідно копії посвідчення серії серія НОМЕР_2 від 14.10.2011 року, виданим Надвірнянським міськвиконкомом, ОСОБА_1 надано статус особи, яка проживає на території гірського населеного пункту.

ОСОБА_1 з 01.09.1979 року по 27.06.1984 року навчався на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. І .Франка на денній формі навчання.

Також встановлено, що з 16.03.1994 року по 04.10.2017 року позивач працював суддею Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №3057/0/15-17 від 29.09.2017 року його звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, а 04.10.2017 року наказом в.о. голови суду №02-03/190 було відраховано зі штату суду на підставі вказаного рішення Вищої ради правосуддя., що також підтверджується світлокопією трудової книжки.

З 04.10.2017року відповідачем позивачу призначено виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, виходячи із стажу 23 роки 6 місяців і 18 дні.

Відповідно до ст. 136 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» позивачу як судді надавалась щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, що підтверджується наказом голови Надвірнянського районного суду від 26.04.2017року №02-05/6 «Про відпустку судді Мужика І.І.» відповідно до якого позивачу було надано щорічну основну відпустку з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Крім того виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу в сумі 16000 грн. підтверджуться архівною відомістю № 212 з січня місяця 2017 року по жовтень місяць 2017 рок,у виданою ТУ ДСАУ в Івано-Франківській області від 04.10.2017р. за № 293.

Згідно довідки виданої ТУ ДСАУ в Івано-Франківській області 19.10.2017р. за № 308р. позивачу для обчислення його щомісячного довічного грошового утримання надавалась довідка, встановленого Пенсійним Фондом зразка, про його заробітну плату, яка становила 27200 грн. 00 коп. з інформацією, що відповідно до п.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у 2017 році при наданні щорічної оплачуваної відпустки йому була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу - 16000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із розміром щомісячного довічного грошового утримання позивач звернувся до ОУПФ із заявою про зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а також провести доплату у розмірі 20% як жителю гірського населеного пункту та врахування виплати допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу при проведенні розрахунку та визначенні середньомісячного заробітку.

Листом відповідача № 339/м-15 від 06.10.2017 р. з приводу зарахування до стажу судді половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті та доплату в розмірі 20 % як жителю гірського населеного пункту відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів» та врахування виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу ОСОБА_1 було повідомлено про відмову у задоволенні заяви, з посиланням на те, що згідно із Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 р. № 192-VІІІ з 28.03.2015 р. набрала чинності нова редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів», де згідно ст. 135 цього Закону передбачено перелік робіт, що зараховується до стажу роботи судді. Зарахування іншої діяльності до стажу роботи, що дає право на відставку, а саме періоду навчання, не передбачено. Також вважають, що підстав для виплати підвищення за проживання в гірському населеному пункті немає, оскільки позивачу призначено щомісячне грошове утримання.

Частиною третьою статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року №1-8/2016) передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За приписами частини першої статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545), стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, стаж роботи позивача на посаді судді, з урахуванням періоду навчання, складає 25 років 11 місяців 4 днів, що дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Частиною другою статті 6 цього Закону встановлено, що розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Оскільки щомісячне довічне грошове утримання належить до соціального забезпечення судді у відставці, приймаючи до уваги ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач має право на збільшення отримуваного грошового утримання на 20 відсотків як такий, що одержав статус особи, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача нараховувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.133 Закону України № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно зі ст.134 цього ж Закону суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Аналогічні правові норми закріплені у Законі України № 1402-VIII від 02.06.2016 «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30.09.2016 року.

Отже, положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відтак, у випадку призначення позивачеві пенсії перевага б надавалася спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, зокрема ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в силу яких, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

У даному ж випадку, позивач обрав довічне грошове утримання судді у відставці, яке йому і було призначено із розрахунку 90 відсотків суддівської винагороди.

Суддівська винагорода, в силу положень як ст.133 Закону № 2453-VI так і ст.135 Закону № 1402-VIII, складається виключно з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Вказані правові норми розширеному тлумаченню не підлягають.

З урахуванням того, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, то правові підстави для її врахування при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні.

На думку суду апеляційної інстанції, відповідач, відмовляючи позивачеві у перерахунку розміру його щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2017 року у справі №348/2032/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протипраними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без врахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського державного університету їм. І.Франказ 01.09.1979 року по 27.06.1984 року, а також щодо відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського.

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою в Львівського державного університету ім. І.Франка з 01.09.1979 року по 27.06.1984 року, що складає 2 роки 5 місяців та починаючи з 04.10.2017року нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно дост.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ в розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проводити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20% розмірі, як особі, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, з 05.10.2017 року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 640,00 грн. (шістсот сорок грн.) сплаченого судового збору при зверненні до суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. В. Кухтей
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 23.01.2018 року.