Справа № 2а/2370/4735/2012
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2013-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Черкаси

17 січня 2013 року Справа № 2а/2370/4735/2012

12 год. 15 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Ільченку С.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом Уманського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів, виплачених як допомога по безробіттю в сумі 391 грн. 60 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, Уманський міський центр зайнятості (далі-позивач) просить стягнути з ОСОБА_2 (далі-відповідач) кошти, виплачені як допомога по безробіттю в сумі 391 грн. 60 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач 02.11.2011 року звернувся до Уманського міського центру зайнятості в пошуках роботи. Наказом Уманського міського центру зайнятості № НТ 111102 від 02.11.2011 року відповідачу надано статус безробітного і призначено допомогу по безробіттю. 16.01.2012 року відповідачу відповідно до наказу № НТ 120116 припинено виплату допомоги по безробіттю у звязку з невідвідуванням безробітним ДСЗ без поважних причин 30 календарних днів і більше відповідно до пп. «13»п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

В подальшому, при проведенні документальної перевірки встановлено, що відповідач в період з 31.10.2011 року по 31.12.2011 року надавав послуги згідно цивільно-правового договору ПОСП «Уманський тепличний комбінат»та отримав дохід в сумі 1200 грн. 00 коп. В звязку з чим, 16.08.2012 року позивачем видано наказ № 159 про повернення коштів, виплачених ОСОБА_2, в якості допомоги по безробіттю в сумі 391 грн. 60 коп. Станом на час розгляду справи в суді вказані кошти відповідачем не повернуті.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув, свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений судом про день та час судового розгляду справи. Суд вважає, що відсутність відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Вислухавши доводи представника позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідач 02.11.2011 року звернувся до Уманського міського центру зайнятості із заявою щодо надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю до вирішення питання його працевлаштування.

Наказом Уманського міського центру зайнятості № НТ 111102 від 02.11.2011 року відповідачу надано статус безробітного і призначено допомогу по безробіттю.

16.12.2011 року відповідно до наказу № 111216 відповідачу скорочено виплату допомоги по безробіттю у звязку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

16.01.2012 року відповідачу відповідно до наказу № НТ 120116 припинено виплату допомоги по безробіттю у звязку з невідвідуванням безробітним ДСЗ без поважних причин 30 календарних днів і більше відповідно пп. 13 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Загальна сума коштів, отриманих відповідачем як допомога по безробіттю за період часу з 02.11.2011 року по 23.11.2011 року, становить 391 грн. 60 коп., що підтверджується наказом позивача № 159 від 16.08.2012 року та відповідним розрахунком від 16.08.2011 року.

В своїй заяві від 02.11.2011 року про надання статусу безробітного відповідач вказував, що він трудовою діяльністю не займається.

При проведені звірки державним центром зайнятості з ДПС України виявлено, що відповідач під час реєстрації та перебування на обліку в Уманському міському центрі зайнятості в період з 31.10.2011 року по 31.12.2011 року надавав послуги згідно цивільно-правового договору ПОСП «Уманський тепличний комбінат»та отримав дохід в сумі 1200 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним листом № 921 від 27.07.2012 року.

В звязку з чим, 16.08.2012 року позивачем видано наказ № 159 про повернення коштів, виплачених ОСОБА_2 в якості допомоги по безробіттю в сумі 391 грн. 60 коп. Станом на час розгляду справи в суді вказані кошти відповідачем не повернуті.

Зокрема, суд зазначає, що при вирішені даного спору необхідно керуватися Основами законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР (далі - Основи); Законами України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»від 02.03.2000 року №1533-III; «Про зайнятість населення»від 01.03.1991 року №803, Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 20.11.2000 року №307, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136, Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62.

Стаття 4 Основ, як вид загальнообов'язкового державного соціального страхування, залежно від страхового випадку, встановлює страхування на випадок безробіття.

Зокрема, у статті 6 Основ передбачено, що застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Статтею 11 Основ встановлено визначення страхового випадку, як події, з настанням якої виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення або соціальних послуг, передбачених законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Види соціальних послуг та матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням передбачені у статті 25 Основ і до цих видів, зокрема, відноситься допомога по безробіттю та матеріальна допомога безробітному та членам його сім'ї.

Також, ст. 30 Основ передбачає, що сума вартості матеріального забезпечення та соціальних послуг, наданих застрахованій особі внаслідок зловживання або невиконання нею своїх обов'язків, стягується з цієї особи в судовому порядку.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про зайнятість населення»від 01.03.1991 року № 803 (далі - Закон №803), зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. В Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах: громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».

Згідно статті 2 Закону № 803 безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Частиною 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»від 02.03.2000 року №1533 (далі - Закон №1533) встановлено, що Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

З огляду на вимоги частин 1, 3 статті 36 вищезазначеного Закону № 1533 встановлюються права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб. Так, застраховані особи зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

У відповідності до п. 6.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20.11.2000 року - застраховані особи зобов'язані у повному обсязі та у встановлені законодавством України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування строки сплачувати внески страховикам, повідомляти страховиків про обставини, що спричиняють зміни розміру матеріального забезпечення із загальнообов'язкового державного соціального страхування та порядку його надання (зміни стану непрацездатності, в складі сім'ї, звільнення з роботи, працевлаштування, виїзд за межі держави тощо). Сума вартості матеріального забезпечення та соціальних послуг, наданих застрахованій особі внаслідок зловживання або невиконання нею своїх обов'язків, стягується з цієї особи в судовому порядку.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд прийшов до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем підтверджують обставини, на які позивач посилається та їх обґрунтування.

Відповідно до вимог частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2: 20300, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Уманського міського центру зайнятості: 20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Горького, буд. 35 (ідентифікаційний код 21368520) кошти виплачені як допомога по безробіттю в сумі 391 (триста девяносто одна ) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд за правилами встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 21.01.2013 року.

Суддя В.В. Мишенко