Справа № 810/2049/15
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2017 року № 810/2049/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Ірпінської міської ради Київської області до Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області, третя особа -ОСОБА_1про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Ірпінська міська рада Київської області пред'явила вимоги до реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області про скасування рішення №1860427 від 22.04.2013 р. про державну реєстрацію права власності на станцію автосервісу у АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, пославшись на відсутність у нього такого права з урахуванням того, що земельна ділянка, на якій було побудовано об'єкт нерухомості, знаходиться у розпорядженні позивача.

У призначений для розгляду справи час, уповноважений представник відповідача та третя особа до суду не прибули, про дату та місце проведення судового засідання, повідомлені належним чином, будь-яких клопотань до суду не надали.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАСУ, суд здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши доводи позову, встановивши фактичні обставини справи та докази, якими вони підтверджені, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке:

з 1 січня 2013 р., функції державної реєстрації речових прав на нерухоме майно перейшли до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерства юстиції та його територіальних управлінь юстиції. Від імені Міністерства юстиції ці функції виконують Державна реєстраційна служба України (далі - Укрдержреєстр) та її структурні територіальні підрозділи. Державна реєстрація речових прав здійснюється шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Укрдержреєстр, створений на підставі Указу Президента України від 06.04.2011 р. №401/2011, відповідає за реєстрацію речових прав на нерухоме майно та є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статутами територіальної громади м. Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Речові права, що підлягають державній реєстрації, визначені у ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07. 2004 р. № 1952-IV. Так, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону №№ 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться в строк, що не перевищує 14 робочих днів з моменту надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію та документів, необхідних для її проведення.

Детально процедура проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулювалась Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 22.06.2011 р. № 703 (далі - Порядок), який набрав чинності з 1 січня 2012 р. та, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Запровадженими Законом змінами в порядку та системі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було створено єдиний реєстр таких прав і передачу функцій та повноважень щодо його ведення єдиному органу - Укрдержреєстру. Закон ввів єдині підходи до визначення моменту виникнення речових прав та усунув подвійність реєстрації, яка мала місце у зв'язку з необхідністю реєстрації відповідних правочинів.

Положеннями п. 8 Порядку №703 орган державної реєстрації прав, нотаріус приймає заяви про державну реєстрацію в порядку черговості їх надходження шляхом реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу їх реєстрації. Моментом прийняття заяви про державну реєстрацію вважається дата та час її реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Заявник під час подання заяви про державну реєстрацію пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу.

Разом із заявою про державну реєстрацію заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Згідно п 26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком.

За правилами п.27 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Документи, необхідні для проведення державної реєстрації, що подані з порушенням вимог, установлених законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами, були підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Абзацом 4 п.4 Порядку встановлено, що державна реєстрація права власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення проводиться незалежно від того, чи зареєстроване право власності на житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, в яких вони розташовані.

Згідно п.12 Порядку №703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Рішенням №1860427 від 22.04.2013 р. реєстраційною службою Ірпнінського міського управління юстиції Київської області було зареєстроване право власності на нерухоме майно (станцію автосервісу) за ОСОБА_1 на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації серії на номер КС 7, виданої 24.01.2012 р. інспекцією ДАБК у Київській області; договору оренди земельної ділянки,оплати збору за реєстрацію та за наявності документа, який посвідчував особу заявника.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 січня 2016 року у справі № 826/16155/15 було визнано протиправним та скасовано наказ департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 20 січня 2015 року №6 "Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт від 15.11.2011 року №КС 2"; визнано протиправним та скасовано наказ департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 20 січня 2015 року №7 "Про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 24.01.2012 р. №КС 7. Рішення набрало законної сили. Вказані декларації були поставлені під сумнів позивачем.

Відтак, у відповідача були всі законні підстави для проведення державної реєстрації об'єкта нерухомого майна - станції автосервісу за адресою: АДРЕСА_1 за третьою особою на підставі поданих ним документів.

Одночасно, суд відкидає твердження позивача про неналежне виконання державним реєстратором своїх обов'язків, що виявилося у непроведенні ним перевірки права третьої особи на використання орендованої земельної ділянки для забудови з огляду на те, що такі дії виходять за межі наданих йому повноважень.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України визначила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою статті 331 ЦК України не передбачено.

Указаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт будівництва після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, при застосуванні цієї норми тільки суд може встановити, з яких передбачених законом підстав, у який визначний законом спосіб особа набула право власності на спірний об'єкт та, чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Відносини щодо оренди земельних ділянок врегульовані Законом України "Про оренду землі". Згідно ст. 25 Закону України «Про оренду землі», орендар має право зводити на орендованій земельній ділянці будівлі і споруди лише за письмовою згодою орендодавця з дотриманням установленого законодавством порядку. Законами України «Про містобудування», «Про архітектурну діяльність» та «Про планування та забудову територій» передбачено порядок здійснення будівництва об'єктів нерухомості.

Дослідження обставин та документів щодо правомірності використання орендованої земельної ділянки та зведення об'єкта нерухомості третьою особою та їх відповідність порядку будівництва, зокрема щодо: наявності дозвільної документації на будівництво, дотримання порядку здачі об'єкта нерухомості в експлуатацію віднесено до компетенції господарського суду, тому претензії з цього приводу до реєстраційної служби є безпідставними. Коло повноважень реєстратора не включає вирішення спорів, тому подання ОСОБА_1 для реєстрації формально правильно складених та оформлених документів не могло бути підставою для відмови у державній реєстрації права.

У зв'язку з цим, суд зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки права позивача порушені не діями державного реєстратора, а діями та рішеннями інших осіб, тому у даному випадку і відновлення цього права не може бути здійснено реєстраційною службою.

Верховний Суд України у у справі №321-41а16 від 16.06.2016 р., скасовуючи постанову Вищого господарського суду України вказав на те, що відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації або право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту прийняття майна до експлуатації або його державної реєстрації.

Таким чином, обрана судом позиція, що спір про законність зведення будівлі та її реєстрації в цьому контексті підлягає розгляду у межах господарського провадження узгоджена і з висновком ВСУ.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову, -відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.