Справа № 810/2777/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року № 810/2777/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду О.Є. Брагіна, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування вимог та податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду, пред'явивши вимоги про визнання протиправними та скасування податкової вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ від 27.07.2017 р. №Ф- в частині нарахування суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 38218,34 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасного не сплаченого ЄСВ у розмірі 11465,52 грн. (рішення № від 27.07.2017 р.).

12.09.2017 р., позивач заявлені вимоги змінив, просив суд визнати протиправними та скасувати ППР та податкові вимоги від 06.06.2017 р. № в частині нарахування податку на доходи фізичних осіб -46930,80 грн. та штрафних санкцій -11732,70 грн; від 27.07.2017 р. №Ф- в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 38218,34 грн.; від 27.07.2017 р. № в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 11465,52 грн.; від 30.08.2017 р. № в частині визначення податкового зобов'язання на доходи фізичних осіб -7029,37 грн; від 04.09.2017 р. №Ф10755-17 в частині визначення до сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 70275,11 грн. та штрафних санкцій на суму 19850,32 грн.

Своє звернення обґрунтовує безпідставністю зроблених відповідачем висновків про неналежне ведення ним книги обліку доходів та витрат та невірне відображення отриманого від господарської діяльності доходу із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, які не зазначені в графах 6 та 7; визначення суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період та сумою понесених витрат, а також безпідставністю включення до складу валових витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво та реконструкцію поліпшення основних засобів за 2014 р. у розмірі 327113,36 грн. Вказав, що помилковість тверджень податкового органу полягає зокрема в тому, що на нього нібито не розповсюджується обов'язок здійснення обліку основних засобів, а тому визначити їх первісну чи залишкову вартість, а також частку використання у господарській діяльності об'єктивно неможливо.

У призначений для розгляду справи час уповноважений представник відповідача до суду не прибув, про дату та місце розгляду справи, судом повідомлений належним чином, про що свідчить розписка уповноваженого представника податкового органу про одержання копії ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 205 звор.), заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутністю не надав. Відповідно до ч.4 ст.128 КАСУ неявка відповідача у даному випадку не є перешкодою для розгляду справи за його відсутності. Згідно ч.6 ст.128 КАСУ, суд здійснив розгляд справи у порядку письмового провадження за відсутності представника податкового органу.

Дослідивши доводи позовної заяви, встановивши фактичні обставини справи, з наданням їм відповідної правової оцінки, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке:

як встановлено матеріалами справи, позивач є фізичною особою підприємцем, зареєстрований Вишгородським управлінням юстиції 06.05.1999 р. за №0001256, перебуває на податковому обліку у Вишгородській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з 06.05.1999 р. за №1726.

Наказом №1 від 01.01.2014 р. ОСОБА_1 організував бухгалтерській облік та звітність на загальній системі оподаткування згідно із основними принципами ведення обліку, визначеного Законом України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні". Місцем знаходження суб'єкта підприємницької діяльності відповідно даних свідоцтва про державну реєстрацію є АДРЕСА_1; фактична діяльність проводить за адресою: АДРЕСА_2.

В травні 2017 р., відповідачем на підставі ст.77 ПКУ, направлень на перевірку від 19.04.2017 р. №908-909 була проведена планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 на предмет дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., за наслідком якої було складено акт №323/10-36-13-09/НОМЕР_1, яким встановлено порушення п.2. пп.8. пп.9 п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 6 вересня 2013 року № 481 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за №1686/24218; пп "а" п. 176.1. ст. 176 ПКУ в частині невірного відображення отриманого від здійснення господарської діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік доходу, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6-7, та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6. 7. 8);

п.167.1 ст. 167, п.177.2 ст. 177 ПКУ в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2014р. по 2.2016р. на загальну суму 355120.28 грн. без ПДВ. в т.ч.: за 2014р. в сумі 3271113,36 грн. без за 2015р. в сумі 0.00 грн. без ПДВ та за 2016р. в сумі 28006.92 грн. без ПДВ що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 46930,80 грн., в т.ч.: за 2014р. в сумі 41890,18 грн., за 2015р. в сумі 0,00 грн. та за 2016р. в сумі5040,62 грн.;

п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподаткованого від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. в сумі 28006,92 грн. без ПДВ. в т.ч.: за 2015р. в сумі 0,00 грн. без ПДВ та за 2016р. в сумі 28006.92 грн. без ПДВ , що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 420,10 грн., в т.ч. за 2015р. в сумі 9654.26 гри. та за 2016р. в сумі 420,10 грн.:

п.2 ч. І ст.7. ст.8. ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ (із змінами та доповненнями), в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. на загальну суму 355120,28 грн. без ПДВ. в т.ч.: за 2014р. в сумі 327113.36 грн. без ПДВ., за 2015р. в сумі 0,00 грн. без ПДВ та за 2016р. в сумі 28006.92 гри. без ПДВ (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 212773.08 грн., в т.ч.: за 2014р. в сумі 184766,16 : 2015р. в сумі 0.00 грн. та за 2016р. в сумі 28006.92 грн.), що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 70275.49 грн. в т.ч. за з сумі 64113,84 грн., за 2015р. в сумі 0.00 грн. та за 2016р. в сумі 6161,65 грн.

За наслідком проведеної перевірки, з урахуванням зроблених висновків, відповідачем були прийняті ППР та податкові вимоги: від 06.06.2017 р. №; від 27.07.2017 р. №Ф-; від 27.07.2017 р. №; від 30.08.2017 р. №; від 04.09.2017 р. №Ф10755-17.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, ОСОБА_1 оскаржив їх в адміністративному порядку. Рішенням ДФС від 15.08.2017 р. №10426/А/99-99-11-02-01-14 податкова служба збільшила зобов'язання з ЄСВ у сумі основного платежу 7029, 37 грн. та штрафну санкцію -1757,3 грн.

Надаючи правової оцінки відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке:

статтею 177 ПКУ визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування. Згідно із пп. 177.2 ст. 177 ПКУ об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді набуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого зменшується власний капітал (крім капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником),- пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПКУ.

Пунктом 44.1 ст.44 ПКУ передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів та витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єкту оподаткування або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

В силу п. 138.1 ст. 138 ПКУ витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом «г» пп. 138.10.1 п. 138.10 ст. 138 ПКУ встановлено, що до складу інших витрат включаються загальновиробничі витрати, до яких належать витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення. Відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПКУ до складу витрат включаються також витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку). Витрати, які враховуються для встановлення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу, - ст.138 ПКУ.

За правилами п. 177.1, 177.5, 177.11 ст. 177 ПКУ звітним періодом для підприємця є календарний рік. Для визначення чистого доходу такого календарного року враховуються отриманий за цей рік дохід і витрати, пов'язані з отриманням цього доходу.

Відповідно до ч.8 ст. 19 ГКУ усі суб'єкти господарювання зобов'язані вести облік результатів своєї діяльності та бухгалтерській облік.

Крім того, платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПКУ), а також забезпечувати збереження документів, пов'язаних з виконанням податкового обов'язку, протягом строків, установлених Кодексом (пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 Кодексу). Відповідно до п. 177.10 ст. 177 Кодексу фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність та Порядок її ведення затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 р. №481, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 р. за N 1686/24218 Відповідно до вимог Кодексу, фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування з метою обчислення оподаткованого доходу зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат у порядку, встановленому наказом № 481.

Пунктом 1 ст. 2 Закону України від 16 липня 1999 року N 996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що цей закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством (п. 1 ст. 3 Закону N 996-ХIV).Облікова політика - це сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності (ст. 1 Закону N 996-ХIV). Враховуючи викладене, ведення бухгалтерського обліку та визначення облікової політики для фізичної особи - підприємця не є обов'язковими.

Книгу обліку доходів та витрат (КОД) підприємці можуть вести як в паперовому, так і в електронному вигляді. У паперову форму книги записи потрібно вносити від руки, розбірливим почерком, чорнилом темного кольору, кульковою або пір'яною ручкою. У книгу вноситься загальна сума виручки, отриманої за день. Якщо у ФОП декілька торгових точок, фіксується загальна сума виручки з усіх точок. Суму вказують у гривнях із копійками. Суму коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги протягом звітного періоду, отриману в грошовій, матеріальній і нематеріальній формі, вказують у графі 2. Суми в грошовій готівковій та безготівковій формах відображають у різних рядках у довільному порядку (лист ДФС № 1529). Це стосується і старої форми книги, Якщо отримана виручка в іноземній валюті, сума вказується в гривнях за курсом НБУ, що діє на 00:00 годин дня отримання грошей. Дата внесення даних у книгу - це дата фактичного одержання виручки.

В електронну книгу сума виручки вноситься не пізніше наступного календарного дня після отримання доходу. Дані в книзі слід підтверджувати первинними документами. Книга зберігається у підприємця.

Як слідує із акту перевірки претензії працівників контролюючого органу зводились до того, що при визначенні правильності обрахування вартості документально підтверджених витрат із здійснення підприємницької діяльності, відображених у податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2014-2016 р.р, встановлено, що в період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. ФОП ОСОБА_1 включив до складу валових витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів за 2014 р. в сумі 327113,36 грн.

Податковий орган стверджує, що за даними податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2014 р. включення до складу витрат коштів на придбання будівельних матеріалів та виконання будівельних робіт ПП "Сандра Буд" є необґрунтованим, оскільки ведення бухгалтерського обліку складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації для фізичних осіб-підприємців на загальній системі оподаткування законодавством не передбачено, тому до складу витрат фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування не включаються сума амортизації основних засобів.

Для таких осіб Законом України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність" не встановлено ведення балансового обліку придбаного, спорудженого (збудованого) нерухомого чи рухомого майна з метою документального підтвердження результатів господарської діяльності. З огляду на те, що ФОП не ведуть бухгалтерській облік, а отже не обліковують основні засоби на своєму балансі, не визначають їх первісну та залишкову вартості та частку їх використання у своїй господарській діяльності, такі платники не мають права включати до витрат суми, сплачені у зв'язку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів.

На противагу висновкам відповідача, ОСОБА_1 наполягає, що проведені будівельні роботи та придбані будівельні матеріали використані для відновлення приміщення, де проводиться його господарська діяльність. Згідно наданих документів на виконання договору підряду від 13.02.2014 р., укладеного з ПП "Сандра Буд" було здійснено поліпшення та ремонт основних засобів підприємця- належного йому приміщення .

Ураховуючи, що відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, витрати операційної діяльності визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 статті 138 ПК України. Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. Амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг є складовою частиною собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, що встановлено п. 138.8 ст. 138 ПК України. Таким чином, законодавець чітко, без будь-яких обмежень та додаткових умов, встановив право та спосіб формування суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою витрат, у тому числі й за рахунок сум амортизації. Визначення терміну «амортизація» міститься у пп. 14.1.3 п. 14.1 ст. 14 ПК України, згідно якого амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації). Витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності підлягають амортизації в силу п. 144.1 ст. 144 ПК України.

Згідно з п. 6 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України для визначення переліку об'єктів основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів за групами відповідно до пункту 145.1 статті 145 цього Кодексу з метою нарахування амортизації з дати набрання чинності розділом III цього Кодексу застосовуються дані інвентаризації, проведеної за станом на 1 квітня 2011 року. Вартість, яка амортизується, по кожному об'єкту основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів визначається як первісна (переоцінена) з урахуванням капіталізованих витрат на модернізацію, модифікацію, добудову, дообладнання, реконструкції тощо, а також суми накопиченої амортизації за даними бухгалтерського обліку на дату набрання чинності розділом III цього Кодексу.

У зв'язку з цим посилання відповідача на відсутність встановленого законом обов'язку фізичної особи- підприємця вести облік основних засобів та нараховувати амортизацію не заперечує наявність відповідного права у платника податку, що кореспондується із положеннями п. 177.4 ст. 177 ПК України

Суд зазначає, що на підставі аналізу норм матеріального права в аналогічній справі Верховний Суд України в постанові від 15.04.2014 року № 21-53а14(3) зробив висновок, що валовий дохід платників податків фізичних осіб підлягає зменшенню на суму амортизаційних відрахувань у разі ведення такими платниками бухгалтерського обліку балансової вартості основних фондів та за умови фактичного отримання валового доходу завдяки використанню відповідних основних фондів.

Судом встановлено, що позивач веде бухгалтерський облік керуючись нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92, що підтверджується первинними та обліковими (бухгалтерськими) документами. Так, наказом №1 від 01.01.2014 р. про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємцем ОСОБА_1 здійснювався бухгалтерській облік його господарської діяльності. Основний засіб внесено до Інвентарної картки обліку основних засобів.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат витрати на будівельні роботи та будівництво приміщення, в якому здійснюється його господарська діяльність.

Відповідач, при визначенні правильності нарахування ОСОБА_1 ЄСВ у якості вихідних даних бази оподаткування цим платежем безпідставно збільшив суму чистого доходу позивача тим, що не врахував понесені позивачем та документально підтверджені витрати на поліпшення основних засобів його діяльності.

Оскільки судом висновок податкового органу про заниження чистого доходу ФОП ОСОБА_1 спростовано та визнано неправомірним, збільшення суми ЄСВ є нормативно невиправданим. У зв'язку з цим і застосування штрафної санкції за ненарахування ЄСВ також здійснено безпідставно.

Невірне визначення відповідачем чистого доходу вплинуло і на прийняття рішення щодо збільшення податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб. Так, основним нормативним документом, який регламентує порядок нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб є Податковий кодекс України, IV розділом якого визначено платників, об'єкт оподаткування й порядок стягнення податку із доходів фізичних осіб. Відповідно до п. 162.1 ст.162 ПКУ платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи, які отримують доходи як на території України так і за її межами, а саме: 1) резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 2) нерезиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні; 3) податкові агенти.

Податок на доходи фізичних осіб розраховується та утримується із загального річного оподатковуваного доходу, який складається з місячних оподатковуваних доходів та доходів, отриманих за кордоном. Об'єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб у резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які оподатковуються під час нарахування таких доходів. Об'єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб у нерезидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні; доходи з джерела їх походження в Україні, які оподатковуються під час нарахування таких доходів.

Базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу на суму податкової знижки такого звітного року. Податковою знижкою визначено документально підтверджену суму (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених Податковим кодексом України. Отже безпідставне збільшення чистого доходу, одержаного позивачем за рахунок включення до нього витрат на амортизаційні відрахування призвело до помилкового винесення рішення від 30.08.2017 р. №, яке підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не знаходить законних підстав для скасування рішення відповідача від 06.06.2017 р. № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 7029, 37 грн. та збільшення застосованої штрафної санкції у сумі 1757, 3 грн., оскільки воно приймалось за наслідками розгляду скарги ДФС України рішенням від 15.08.2017 р. №10426/А/99-99-11-02-01-14. Позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені тільки до ГУ ДФС у Київській області, отже суд не вбачає підстав для скасування рішення в частині його визначення іншим суб'єктом владних повноважень, за відсутності пред'явлення до нього позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу від 27.07.2017 р. №Ф- в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 38218,34 грн.;

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.07.2017 р. № в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 11465,52 грн. за несвоєчасне нарахування ЄСВ;

від 30.08.2017 р. № в частині визначення податкового зобов'язання на доходи фізичних осіб -7029,37 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу від 04.09.2017 р. №Ф10755-17 в частині визначення до сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 70275,11 грн. та штрафних санкцій на суму 19850,32 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, -відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Є. Брагіна