Справа № 820/5785/17
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

23 січня 2018 р. справа № 820/5785/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Панова М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Андрієць М.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Чернишук К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області в якому, з урахуванням уточнень просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4306-13 від 24.05.2016 прийняте Державною податковою інспекцією в Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області; визнати протиправною та скасувати вимогу №375-17 від 12.01.2017 щодо сплати податкового боргу у розмірі 24998,07 грн., прийняте Державною податковою інспекцією в Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення відповідача є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, у зв'язку із чим порушують його права та законні інтереси.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що на підставі даних органів внутрішніх справ, ОСОБА_3 належить автомобіль марки «BMW» модель «ALPINA В-5»(BMW 5-Series Sedan), 2012 ріку випуску, об'єм двигуна 4395 куб. см, номерний знак НОМЕР_1.

Відповідачем враховуючи ст. 267 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. зі змінами та доповненнями було винесене податкове повідомлення-рішення №4306-13 від 24.05.2016, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок» у розмірі 25000 грн., та податкову вимогу №375-17 від 12.01.2017 щодо сплати податкового боргу в розмірі 24998,07 грн.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 зазначеної статті Податкового кодексу України.

У 2016 році транспортний податок нараховувався згідно вимогам ст. 267 Податкового кодексу України, у редакції змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII.

Так відповідно до п.п. 1.1 п.1 ст. 267 Податкового кодексу України, в новій редакції, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Відповідно до п.п. 1.2 п.1 ст. 267 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата була установлена в розмірі 1378 грн., згідно ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік". Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 складали 1033500 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Згідно офіційного веб-сайту Міністерстерства економічного розвитку і торгівлі України, керуючись наданим на веб-сайті розрахунком середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком, яка проводиться відповідно до пункту 267.2 ст. 264 Податкового кодексу України за Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінета Міністрів України №66 від 18 лютого 2016 року вбачається, що вартість нового даного транспортного засобу становить 2308205 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 у відповідності до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України була затверджена Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів.

Як зазначено в пункті 1 Методики остання встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Середньоринкова вартість автомобіля, як зазначено в п. 2 Методики, розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі за текстом - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сер = Цн * (Г /100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1.

Враховуючи те, що інформація на сайті Мінекономрозвитку оновлюється щороку, неможливо здійснити розрахунок середньоринкової вартості за 2016 рік у 2018 році, але згідно Додатку 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66), коефіцієнт Г для автомобіля від 3 до 4 років - 45.

Таким чином середньоринкова вартість у 2016 році для зазначеного автомобілю становить 2308205 грн. * (45/100) = 1038692 ,25 грн.

Як зазначалось, податкове повідомлення - рішення було винесене у 2016 році. На той момент середньоринкова вартість авто становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (1033500 грн.). Тому автомобіль позивача підпадає під дану норму, та є об'єктом оподаткування.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні та міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України (ч. 1 ст. 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Положеннями ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

В п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України визначено перелік місцевих податків, до якого належить і податок на майно. Згідно ст. 265 Податкового кодексу України, до складу податку на майно входить: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортний податок, плата за землю.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Пунктом 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

За приписами пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зазначена норма узгоджується з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Відповідно до п.п. 4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно з п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюється відповідно до цього кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Таким чином, оскільки установлення і скасування податків та зборів є виключною компетенцією вказаних державних органів і органів місцевого самоврядування, то визначений принцип стабільності стосується діяльності саме цих органів.

Пунктом 7.3 статті 7 Податкового кодексу України передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства

При цьому, Податковий кодекс не містить положень, які б зобов'язували контролюючий орган утримуватися від визначення податкових зобов'язань або звільняли б платників податків від сплати податків, у разі прийняття повноважним органом рішення про зміни будь-яких елементів податків пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду.

Таким чином, беручи до уваги те, що норми Податкового кодексу не містять таких застережень для визначення контролюючим органом податкових зобов'язань, як несвоєчасне прийняття повноважним органом рішення про зміну, в т.ч., об'єкта оподаткування, підстав для висновків щодо неправомірності саме податкового повідомлення-рішення контролюючого органу не вбачається.

Крім того, з 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 24 грудня 2015 року №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2015 році», який ввів пряму норму - установити, що в 2016 році не застосовуються вимоги, встановлені п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (п.4 розділу II «Прикінцеві положення»).

Отже, аналізуючи вищевикладені норми податкового законодавства, вбачається, що рішення сесії органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори з тих підстав, що такі прямо закріплені законодавцем нормами Податкового кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (місцепроживання: АДРЕСА_1, 61183, РНОКПП НОМЕР_2) до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (місцезнаходження: вул. Чернишевська, буд. 41, м. Харків, 61002, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 січня 2018 року.

Суддя М.М.Панов