Справа № 826/20120/14
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2018 Київ К/9901/1118/18 826/20120/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т. Г.,

суддів - Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/20120/14

за позовом Приватного підприємства «Ірина-К» до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Приватного підприємства «Ірина-К» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва, прийняту 20 березня 2015 року у складі: головуючого - Кузьменка В.А. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду, постановлену 26 травня 2015 року у складі колегії суддів: головуючого - Ключковича В.Ю., суддів: Петрика І.Й., Собківа Я.М.,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Ірина-К» звернулось до суду з адміністративними позовом до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, в якому просило зобов'язати відповідача зняти арешт з майна та коштів, які належать ПП «Ірина-К», що були накладені постановою від 25 березня 2014 року у зведеному виконавчому провадженні ВП №42689127.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку із поверненням виконавчих документів без виконання стягувачеві, виконавче провадження вважається завершеним, однак відповідачем у постановах про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07 листопада 2014 року ВП №42441437 та від 07 листопада 2014 року ВП №42441438 не зазначено про наслідки завершення виконавчого провадження та всупереч вимог законодавства не вчинено дій по зняттю арешту з майна та коштів ПП «Ірина-К».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» не свідчить про завершення виконавчого провадження, оскільки стягувач не позбавлений права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання, а тому повернення виконавчого документа стягувачеві не передбачає застосування наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Приватне підприємство «Ірина-К» звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанції невірно застосовано п.2 ч.1 ст.47, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», п.3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, оскільки повернення виконавчого документа стягувачеві є завершенням виконавчого провадження і не належить до виняткових випадків, визначених ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», коли арешт не знімається державним виконавцем при завершенні виконавчого провадження.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

04 січня 2018 року касаційну скаргу Приватного підприємства «Ірина-К» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Справу розглянуто в попередньому судовому засіданні з врахуванням повноважень суду, встановлених частиною 3 статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на примусовому виконанні у ВДВС Оболонського РУЮ знаходиться зведене виконавче провадження ВП №42689127, до якого приєднано виконавчі провадження:

- ВП №42441437 щодо виконання постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 05 березня 2013 року №57/13 про стягнення з ПП «Ірина-К» на користь держави штрафу у сфері містобудівної діяльності у розмірі 103 230,00 грн.;

- ВП №42441438 щодо виконання постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 16 листопада 2012 року №198/12 про стягнення з ПП «Ірина-К» на користь держави штрафу у сфері містобудівної діяльності у розмірі 100 620,00 грн.

У межах виконавчого провадження ВП №42441437 постановами державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ від 25 березня 2014 року накладено арешт на всі кошти в національній та іноземній валюті, що містяться на всіх рахунках, що відкриті або будуть відкриті у ПАТ «КБ "Глобус», та належать боржнику, а також накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми стягнення.

На підставі постанови ВДВС Оболонського РУЮ про арешт майна боржника та заборони його відчуження від 25 березня 2014 року ВП №42441437 внесено відповідні записи про обтяження рухомого та нерухомого майна ПП «Ірина-К».

Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ від 07 листопада 2014 року ВП №42441437 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ - постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 05 березня 2013 року №57/13 повернуто стягувачу.

Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ від 07 листопада 2014 року ВП №42441438 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ - постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 16 листопада 2012 року №198/12 повернуто стягувачу.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді виходить з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV (далі - Закон №606-XIV; у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

За змістом статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - відповідно до статті 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - відповідно до статті 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, відповідно до статті 48 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частина п'ята цієї статті встановлює, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

За правилами статті 49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно частини першої статті 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону №606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Пунктом 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Аналіз викладених норм свідчить, що наслідки завершення виконавчого провадження, у тому числі зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає застосування наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій, що правові підстави для зобов'язання відповідача зняти арешт з майна та коштів, які належать ПП «Ірина-К» у межах спірних правовідносин відсутні.

За таких обставин, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді вважає, що суди першої і апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Ірина-К» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року в справі за позовом Приватного підприємства «Ірина-К» до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. Г. Стрелець

Судді О. В. Білоус

І. Л. Желтобрюх