Справа № 817/309/17
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2017 року м. Рівне №817/309/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., за участю секретаря судового засідання Сисун Н.В., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Довгалюк І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
доРівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій,
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) звернувся до суду з позовом до Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - Рівненська ОДПІ), Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.1.2016 №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2017 №Ф-01, рішення про застосування штрафних санкцій від 23.01.2017 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта перевірки, на підставі якого прийнято оспорювані рішення податкового органу, не ґрунтуються на достовірних, об'єктивних та належним чином встановлених і відображених у акті даних, не відповідають фактичним обставинам та суперечать чинному законодавству.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що позивач, будучи на загальній системі оподаткування, вправі відповідно до вимог законодавства відносити до витрат господарської діяльності: витрати на пальне, витрати на заміну шин на автомобіль, який ним придбаний як суб'єктом підприємницької діяльності, що встановлено судовим рішенням, та витрати на заміну вікон та дверей у офісному приміщенні. Вказує, що зазначені витрати підтверджені первинними бухгалтерськими документами, відображені у податкових деклараціях, які були надані для перевірки. Відтак, оспорювані рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просила позов задовольнити повністю.

Відповідачі, Рівненська ОДПІ та ГУ ДФС у Рівненській області, позов не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідачів у судовому засіданні надала пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в письмових запереченнях, зокрема пояснила, що позивачем до складу валових витрат включено вартість пального, вартість шин, встановлених на автомобіль, які не пов'язані з господарською діяльністю, з отриманими доходами, та вартість блоків та вікон дверних і витрати на їх встановлення. Так як вони не встановлені в орендованому приміщенні та відсутні на залишку. Зазначила, що встановлені перевіркою розбіжності відповідають вимогам податкового законодавства, а тому позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані. Вважає оспорювані рішення правомірними та такими, що прийняті в межах повноважень, наданих чинним законодавством. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у період з 31.08.2016 по 13.09.2016 Рівненською ОДПІ було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за наслідками якої складено акт від 20.09.2016 №00149/1712-1702/НОМЕР_1.

Згідно з висновками вказаного акта перевірки, податковим органом встановлені порушення, а саме:

- за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 до валових витрат на підставі шляхових листів включено дизпаливо в кількості 1895л на суму 20797,63грн. та шини на суму 3466,67грн., які використані на легковий автомобіль «Форд Мондео», тому витрати ФОП ОСОБА_3 в сумі 24264,30грн. не пов'язані з господарською діяльністю, з отриманими доходами, чим порушено п.п.14.1.156 п.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.138.2 ст.138, пп.139.1.1, 139.1.9 п.139.1 ст.139, п.п.177.1, 177.2 ст.177 Податкового кодексу України; встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу на 22634грн., чим порушено п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України;

- за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 включено до валових витрат дизпаливо в кількості 858л на суму 11611,60грн., яке використане на легковий автомобіль «Форд Мондео»; включено до валових витрат суму 29999грн., за придбані у 2015 році у ТОВ «РЕНОМЕ-ПАРТНЕР» блоки віконні, блоки дверні, їх доставку, розніс по поверхах, установку, які не встановлені в орендованому приміщенні за адресою: п-к Робітничий, 3 у м.Рівному, та відсутні на залишку; тому витрати ФОП ОСОБА_3 в сумі 41610,60грн. не пов'язані з господарською діяльністю, з отриманими доходами, чим порушено пп.14.1.56 п.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.138.2 пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 пп.177.1, 177.2 ст.177 Податкового кодексу України.

Наслідком вказаних вище порушень, на думку відповідачів, стало заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у 2014 році на суму 22634грн., у 2015 році на суму 40606грн., чим порушено п.177.1, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, і відповідно позивачу належить донарахувати податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у 2014 році в сумі 3395,02грн. та у 2015 році в сумі 6090,76грн., а також єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 21943,80грн. (за 2014 рік в сумі 7853,88грн., за 2015 рік в сумі 14089,92грн.) та штрафні санкції.

04.11.2016, на підставі вказаного акту перевірки, Рівненською ОДПІ сформовано повідомлення-рішення форми "Р" №, яким ФОП ОСОБА_3 збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 11857,26грн. (9485,81грн. - за податковими зобов'язаннями, 2371,45грн. - за штрафним санкціями), вимогу №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 21943,80грн., та рішення № про застосування штрафних санкцій на суму 2194,38грн.

05.12.2016 ФОП ОСОБА_3 поштовим відправленням отримав вказані податкове повідомлення-рішення, вимогу та рішення, а також лист-відповідь від 04.11.2016 за №5654/13-12-13-02 на його заперечення на акт перевірки від 20.09.2016 №00149/1712-1702/НОМЕР_1.

Вказані рішення податкового органу були оскаржені позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням ГУ ДФС у Рівненській області від 16.01.2017 за №26/ФОП/17-00-10-03/213 було скасовано вимогу від 04.11.2016 №Ф- та рішення від 04.11.16 № про застосування штрафних санкцій, як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства щодо їх форми. Разом з тим, прийнято рішення про надіслання ФОП ОСОБА_3 нові вимогу та рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, 14.02.2017 поштовим відправленням позивачу надійшла вимога про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Рівненській області від 23.01.2017 Ф-01 на суму 21943,80грн. та рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 23.01.2017 № про застосування штрафних санкцій у сумі 2194,38грн. у зв'язку із донарахуванням 21943,80грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вважаючи, що податкове повідомлення-рішення Рівненської ОДПІ, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, прийняті ГУ ДФС у Рівненській області, є протиправними, ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст.1).

Пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України визначено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів та митних платежів, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів.

Стаття 19-1 Податкового кодексу України визначає функції контролюючих, до яких, зокрема, відноситься: збір податкової інформації та внесення її до інформаційних баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику; адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з положеннями ст.77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки (п.77.1). Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом (п.77.4). Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (п.77.9).

Так, статтею 86 Податкового кодексу України встановлено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, який складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи (п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України).

Підпунктами 16.1.3 та 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, та сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до ч.2 ст.3, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV), фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону №996-XIV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, при цьому зазначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Податковим кодексом України встановлено, що об'єкт оподаткування податком на прибуток, визнається на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат та отримання доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

При цьому, частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

З огляду на зазначене, підставою для ведення податкового обліку є виключно належним чином оформлені первинні документи, які. Зокрема, підтверджують витрати, понесені суб'єктом господарської діяльності при здійснення господарської операції

Як встановлено судом, і не заперечувалося під час судового розгляду представником відповідачів первинні бухгалтерські документи, які були надані позивачем для перевірки, а копії їх також долучені позивачем до матеріалів адміністративної справи, підтверджують здійснення позивачем господарських операцій, однак такі витрати, на думку відповідачів, не пов'язані з господарською діяльністю, з отриманими доходами.

Як вбачається із акту перевірки, ФОП ОСОБА_3 включено до валових витрат витрати на дизпаливо на підставі шляхових листів в кількості 1895л на суму 20797,63грн. та шини 215/65R16 102НKL51TL Kumho за суму 3466,67грн., які використані на легковий автомобіль «Форд Мондео» в період з 01.01.2014 по 31.12.2014, які не пов'язані з господарською діяльністю, з отриманими доходами, а також витрати на дизпаливо в кількості 858л в сумі 11611,60грн., яке використане на легковий автомобіль Форд Мондео в період з 01.01.2015 по 31.12.2015, оскільки власником автомобіля є фізична особа ОСОБА_3, такого суб'єкта приватної власності як фізична особа-підприємець Цивільний кодекс України від 16.01.2003 не встановлює, а витрати на технічне обслуговування автомобіля відносяться згідно з п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України до інших витрат, і не вважаються витратами операційної діяльності, тому ці витрати є власним ризиком фізичної особи підприємця відповідно до статті 1 Закону України «Про підприємництво».

Проте, суд не погоджується з такими висновками відповідачів, виходячи з наступного.

Із досліджених судом доказів вбачається, що автомобіль «Форд Мондео» було придбано ФОП ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2013, в якому позивач діяв саме як фізична особа-підприємець, а не як фізична особа. А відповідно до п.6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Згідно зі ст.51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ч.1 ст.52 Цивільного кодексу України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Тобто, легковий автомобіль був придбаний позивачем як суб'єктом підприємницької діяльності для використання його у такій діяльності, незважаючи на його реєстрацію за фізичною особою ОСОБА_3, що встановлено судовим рішенням у справі №817/1971/14.

Так, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі №817/1971/14, яка набрала законної сили 05.03.2015, встановлено, що автомобіль «Форд Мондео» був придбаний позивачем для здійснення господарської діяльності, що підтвердженого накладною та податковою накладною, а використання автомобіля у господарській діяльності підтвердженого копіями шляхових листів, тому за умови ведення бухгалтерського обліку позивач вправі нараховувати амортизацію на вартість транспортного засобу, і відповідно зменшувати загальний оподатковуваний дохід в цій частині.

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що оскаржуваними рішеннями, податковим органом нараховані зобов'язання на наступні витрати позивача за 2014-2015 роки:

20797,63грн. - витрати на дизпаливо у 2014 році;

3466,67грн., - придбання шин у 2014 році;

11611,60грн. - витрати на дизпаливо у 2015 році;

29999грн. - вартість та витрати на встановленні вікон у основних засобах.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час перевіряємого періоду), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно із розділом ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Тобто, витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від зайняття підприємницькою діяльністю, формуються у тому ж порядку, як у платників податку на прибуток.

Згідно з ч.3 ст.2 Закону №996-XIV, фізична особа-підприємець має право вести спрощений облік доходів і витрат, однак не позбавлений права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, які підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, придбання пально-мастильних матеріалів.

Відтак, позивач вправі здійснювати облік основних засобів та включати до валових витрат вартість поліпшення основних фондів.

Згідно з пунктом 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за №288/4509, первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат пов'язаних із поліпшення об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта.

Тобто, витрати на придбання запасних частин та технічне обслуговування автомобіля, заміна вікон та дверей в офісному приміщенні, придбання шин, заміна вікон та дверей у офісному приміщенні ніяким чином не відносяться до витрат модернізації.

Таким чином, підприємець на загальній системі оподаткування може зменшувати свій загальний оподатковуваний дохід на суму документально підтверджених витрат, які безпосередньо пов'язані з отриманням доходів, та згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України такі витрати мають відповідати критеріям витрат операційної діяльності згідно із розділом ІІІ Податкового кодексу України «Податок на прибуток» .

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, до витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відносяться витрати, прямо пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку (П(С)БО).

Згідно з абз.«г» пп.138.10.1 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Згідно з абз.«в» пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, до складу адміністративних витрат включаються, зокрема, витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (в тому числі оренда легкових автомобілів), придбання паливно-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено поняття основних засобів, під які підходять і автомобіль, як і офісні приміщення, які використовується позивачем у господарській діяльності. Крім того, Податковий кодекс не містить прямої норми, згідно із якою підприємець не може мати основних засобів.

Таким чином, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів (витрати на придбання запасних частин, технічного обслуговування та ремонт автомобіля, а також дизпаливо на його експлуатацію) цілком та повністю відносяться до загальновиробничих або адміністративних витрат (в залежності від того для чого використовується автомобіль). Тому ці витрати є складовою витрат операційної діяльності.

При цьому, офісні приміщення також належать до основних засобів позивача і їх ремонт у виді заміни вікон та дверей також є витратами операційної діяльності, що підтверджено первинними бухгалтерськими документами, а відтак є витратами, пов'язаними із господарською діяльністю.

Тому понесені позивачем витрати на суму 65874,90грн. відносяться до витрат операційної діяльності, пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Розбіжностей при визначені валових витрат за 2014 та 2015 роки у ФОП ОСОБА_3 судом не встановлено, а висновки, викладені у акті перевірки спростовуються наявними у справі доказами.

Відтак, висновок податкового органу про включення позивачем до складу витрат, таких, які не приймали участі у здійсненні підприємницької діяльності, не підтверджені в ході судового розгляду адміністративної справи належними та допустимими доказами.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

За наведених обставин, суд вважає, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення від 04.1.2016 №, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2017 №Ф-01 та рішення від 23.01.2017 № про застосування штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність оспорюних рішень податкового органу, а відтак позов підлягає до задоволення повністю.

Враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39543187) від 04.1.2016 №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39394217) про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2017 №Ф-01.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (ідентифікаційний код юридичної особи 39394217) про застосування штрафних санкцій від 23.01.2017 №.

Присудити на користь позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області судовий збір в сумі 640,00грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.01.2018.

Суддя Щербаков В.В.