Справа № 750/5535/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/5535/17 Суддя (судді) першої інстанції: Рахманкулова Ірина Петрівна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Парінова А.Б. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, в якому просила визнати протиправною відміну надання їй субсидії та зобов'язати відповідача відновити надання субсидії з березня 2017 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради щодо відміни з березня 2017 року надання ОСОБА_6 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради відновити з березня 2017 року надання ОСОБА_6 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи сторони до суду не прибули.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 перебувала на обліку Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради як отримувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива з 01.06.2016р.

16.03.2017р. ОСОБА_6 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради із заявою про відкликання згоди на збір та обробку персональних даних.

27.03.2017р. листом № 03-09/6600 відповідач повідомив позивача про відміну з березня 2017 року надання субсидії, у зв'язку з поданням нею заяви про відкликання згоди на збір і обробку персональних даних від 16.03.2017р. Дане рішення відповідач мотивував тим, що ненадання ОСОБА_6 згоди на обробку персональних даних унеможливлює роботу Управління та повністю перешкоджає здійсненню розрахунку та призначенню субсидії.

Позивач, вважаючи дії Управління щодо відміни з березня 2017 року надання їй субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 - протиправними, звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875 (далі - Закон № 1875).

Відповідно до ст. 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1875, державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах, зокрема, регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Згідно з ст. 4 Закону № 1875, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Положеннями ч. 2 ст. 32 Конституції України визначено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Аналогічне положення міститься в ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних».

В силу ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних», підставами для обробки персональних даних є:

1) згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних;

2) дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень;

3) укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних;

4) захист життєво важливих інтересів суб'єкта персональних даних;

5) необхідність виконання обов'язку володільця персональних даних, який передбачений законом;

6) необхідність захисту законних інтересів володільців персональних даних, третіх осіб, крім випадків, коли суб'єкт персональних даних вимагає припинити обробку його персональних даних та потреби захисту персональних даних переважають такий інтерес.

На виконання п. 13 Порядку призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (в редакції від 22 вересня 1997 року № 1050), для нарахування субсидій Управління звертається із запитами до вказаних у даному Порядку установ, організацій (житлово-експлуатаційних організацій, ДФС Пенсійного фонду України тощо), які у п'ятиденний строк з дня отримання запитів подають відомості, необхідні для призначення житлової субсидії.

Таким чином, вказаним Порядком передбачено повноваження Управління на збір та обробку персональних даних без згоди особи, якій вони належать, а в силу самої вказівки закону.

Аналіз наведених положень Закону вказує на те, що отримання від суб'єктів персональних даних письмової згоди на обробку їх персональних даних у сфері призначення субсидії не є обов'язковим, оскільки дозвіл на обробку їх персональних даних наданий законом виключно для здійснення його повноважень у сфері їх призначення.

Будь-які дії володільця бази персональних даних, що виходять за межі дозволу, наданого йому відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень, повинні здійснюватись за згодою суб'єкта персональних даних.

Володілець бази персональних даних, який здійснює їх обробку, на підставі проведеного аналізу законодавства, відповідно до якого здійснюються його повноваження щодо обробки персональних даних в сфері призначення субсидій, самостійно визначає підстави виникнення права на використання персональних даних фізичних осіб, які звертаються за їх призначенням.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 перебувала на обліку Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради як отримувач субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива з 01.06.2016р.

27.03.2017р. листом № 03-09/6600 відповідач повідомив позивача про відміну з березня 2017 року надання субсидії, у зв'язку з поданням нею заяви про відкликання згоди на збір і обробку персональних даних від 16.03.2017р. Дане рішення відповідач мотивував тим, що ненадання ОСОБА_6 згоди на обробку персональних даних унеможливлює роботу Управління та повністю перешкоджає здійсненню розрахунку та призначенню субсидії.

Таким чином, виходячи з вищевикладених положень законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_6 у відновленні житлової субсидії, у зв'язку з поданням нею заяви про відкликання згоди на збір і обробку персональних даних від 16.03.2017р.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_6 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Парінов А.Б.
Повний текст постанови виготовлено 22.01.2018 року