Справа № 814/1800/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1800/17

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача-головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із зазначенням суми до виплати у розмірі 90000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що саме по собі отримання ПАТ «Банк Михайлівський» коштів на рахунок згідно укладеного позивачем договору не призводить до автоматичного визнання такого договору нікчемним, оскільки це суперечить чинному законодавству. Отже, рахунок позивача мав би бути включений до переліку рахунків, за якими вкладними мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із зазначенням суми до виплати у розмірі 90000,00 грн.

Не погоджуючись з даною постановою суду Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Банк Михайлівський" Волков Олександр Юрійович подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» (далі - Банк) 22.05.2015р. було укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-052-000000476 та відкритий банківський рахунок.

В подальшому сторонами 18.11.2015р. також було укладено договір №980-052-000150783, в якому вкладником виступав позивач, а отримувачем коштів - ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» (ТОВ «ІРЦ»), через повіреного - ПАТ «Банк Михайлівський» з терміном дії до 18.05.2016р.

В подальшому до вказаних договорів були укладені додаткові угоди щодо зміни розміру суми договорів.

Згідно вказаних договорів позивачем вносилися гроші на поточні рахунки, відкриті у Банку.

Також між сторонами було укладено договір поруки від 18.11.2015р., за яким Банк поручався перед позивачем за ТОВ «ІРЦ» щодо виконання його зобов'язань по договору №980-052-000150783 від 18.11.2015р.

18.05.2016р. (тобто в день закінчення строку дії попереднього договору від 18.11.2015р.) між позивачем та ТОВ «ІРЦ» було укладено новий договір, за яким позивач передав на умовах позики на користь ТОВ «ІРЦ» 90000 гривень (що були внесені ним ТОВ «ІРЦ» раніше), тобто фактично мало місце подовження правовідносин позики між позивачем та ТОВ «ІРЦ».

19.05.2016р. ТОВ «ІРЦ» повернуло залучені у позивача кошти на його поточний рахунок, відкритий у Банку в сумі 90000 гривень.

Колегією суддів встановлено, що 22.12.2015 року Правлінням Національного банку України була затверджена постанова № 917/БТ "Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку", відповідно до якої встановлено факт здійснення ПАТ «Банк Михайлівський» ризикової діяльності, віднесено ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних, встановлені для ПАТ «Банк Михайлівський» обмеження в діяльності в тому числі не здійснювати кредитні операції в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

27 квітня 2016 року, постановою Правління Національного банку України № 295/БТ "Про окремі питання діяльності Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 року № 917/БТ встановлені для ПАТ "Банк Михайлівський" (далі - Постанова № 295) обмеження в діяльності в тому числі не здійснювати кредитні операції з юридичними особами в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

З 23.05.2016 року в Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію. 13.07.2016р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Михайлівський». Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №265 від 24.01.2017р. призначені уповноважені особи Фонду на ліквідацію Банку.

15.12.2016р. позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду із заявою про включення інформації про нього до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів.

Листом від 06.07.2017р. позивача було повідомлено про те, що відсутні правові підстави для відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Згідно з Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 за № 346:

обмеження операцій - тимчасова, на визначений строк, заборона банку здійснювати окремі види операцій з урахуванням установлених обмежень за видом обсягом/сумою/колом клієнтів/регіоном;

здійснювані банком операції - є діями або подіями під час надання банківських та інших фінансових послуг, здійснення іншої діяльності, унаслідок яких відбуваються зміни у фінансовому стані банку, що відображаються за балансовими або позабалансовими рахунками банку.

Під час перевірки Уповноваженою особою Фонду було виявлено, що 01.04.2016 р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР» (код за ) (далі - ТОВ «КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР» або Товариство) та Банком було укладено Договір доручення №1 (далі - Договір доручення) згідно з умовами якого Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (далі - Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь Товариства, як Довірителя, на умовах строковості та платності.

Відповідно до предмету Договору доручення Банк мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення Товариством грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою, передбаченою відповідним додатком до даного Договору доручення.

На виконання вищезазначеного Договору доручення Банком від імені Товариства укладались з фізичними особами (Клієнтами) договори позики за встановленою формою, та залучались кошти на рахунок Товариства (далі - Договір позики). При цьому, фізичні особи (Клієнти) були обізнані в тому, що правовідносини за таким Договором позики регулюються положеннями ст. ст. 1046-1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики, і, відповідно, не підпадають під гарантування вкладів з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

19.05.2016 Банк уклав із ТОВ «КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР» Договір відступлення прав вимоги №2 (далі - Договір відступлення №2).

Згідно з умовами Договору відступлення №2 ТОВ «КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР» зобов'язалось відступити Банку права вимоги, належні ТОВ «КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР», за договорами купівлі-продажу цінних паперів з усіма додатковими угодами до них, які укладені ТОВ «КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР» та юридичними особами.

Перелік договорів, права за якими відступаються з боку ТОВ «КРЕДИТНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ЦЕНТР» Банку зазначається в Реєстрі Основних договорів (форма якого наведена в додатку №1 до Договору відступлення №2). Також в Реєстрі Основних договорів визначається вартість відступлення прав вимог на дату складання такого реєстру.

Банк, в свою чергу, зобов'язався оплатити права вимоги в сумі, зазначеній в Реєстрі Основних договорів, протягом 3-х робочих днів з дня підписання вказаного реєстру.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку грошові кошти в сумі 90000 гривень знаходилися вже на рахунку позивача у Банку, а отже на них в будь-якому разі розповсюджуються гарантії, передбачені статтею 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, щодо повноважень та функцій Фонду відносно виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452 від 23.02.2012 року.

За змістом пункту 1.8 Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" від 12.11.2003р. №492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за № 1172/8493 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

На підставі пункту 3 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частини 2 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та пункту 8 розділу I Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 визначено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований статтею 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якого уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини 4 статті 26 цього Закону.

Перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку (п.4 р.III Положення №14).

Згідно частин 1, 3 статті 6 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

На підставі частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З матеріалів справи встановлено, що 18.05.2016р. між позивачем та ТОВ «ІРЦ» було укладено новий договір, за яким позивач передав на умовах позики на користь ТОВ «ІРЦ» 90000 гривень (що були внесені ним ТОВ «ІРЦ» раніше), тобто фактично мало місце подовження правовідносин позики між позивачем та ТОВ «ІРЦ».

19.05.2016р. ТОВ «ІРЦ» повернуло залучені у позивача кошти на його поточний рахунок, відкритий у Банку в сумі 90000 гривень.

22.12.2015 року Правлінням Національного банку України була затверджена постанова № 917/БТ "Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку", відповідно до якої встановлено факт здійснення ПАТ «Банк Михайлівський» ризикової діяльності, віднесено ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних, встановлені для ПАТ «Банк Михайлівський» обмеження в діяльності в тому числі не здійснювати кредитні операції в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

Згідно частини 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частини 3 цієї статті.

Відповідно пункту 1 частини 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до частини другої статті 1058 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Згідно статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (банківське обслуговування тощо).

Умовами публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати перевагу одному споживачеві перед іншим щодо укладання публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, керуючись положеннями статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Комісією були затверджені результати перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи викладені в постанові суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки Договір вкладу, на який посилається Позивач є нікчемним, а тому банком правомірно застосовано наслідки нікчемності до цього договору, при цьому рішення комісії, наказ про визнання цього договору нікчемним та дії банку щодо перерахування на поточний рахунок ініціатора переказу коштів позивачем оскаржені не були.

Така ж сама правова позиція була висловлена Вищим адміністративним судом України від 28.01.2016 р., який розглянувши справу К/800/40534/15 дійшов до висновку, "що з урахуванням того, що спірний правочин укладений під час дії заборони укладати депозитні договори з фізичними особами з підстав віднесення банку до проблемних постановою НБУ, яка була обов'язкова до виконання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про нікчемність даного правочину. Решта наведених мотивів щодо підстав відмови в задоволенні позову не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення".

З урахуванням вищевикладеного та з огляду на те, що спірний правочин є нікчемним, оскільки був укладений під час дії заборони укладати депозитні договори з фізичними особами з підстав віднесення банку до проблемних постановою НБУ, яка була обов'язкова до виконання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктами 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, колегія суддів, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі № 814/1800/17 - скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Потапчук В.О.