Справа № 2-а-114/11/0223
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2013-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-114/11/0223
Головуючий у 1-й інстанції: Мазурчак А.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2013 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Полотнянко Ю.П.

судді: Смілянець Е. С. Сторчак В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Тиврівського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення на його сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як дитини-інваліда, захворювання якого пов"язане з наслідками Чорнобильської катастрофи виходячи з розміру 4 мінімальних заробітних плат на рік, за 2010 рік, у відповідності до вимог ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2011 року адміністративний позов задоволено, а саме зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення ОСОБА_3, за 2010 рік як дитині-інваліду, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з врахуванням мінімальної заробітної плати на момент її виплати та фактично проведених виплат.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_2 є батьком дитини-інваліда ОСОБА_3 інвалідність якого пов'язана з наслідками аварії на ЧАЕС та перебуває на обліку в УПСЗН Тиврівської РДА.

Відповідно до копії посвідчення № 146516 Д та медичним висновком МСЕК від 22 липня 2003 року ОСОБА_4 має статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи .

Згідно медичного висновку №17 від 22 липня 2003 року ОСОБА_4 є дитиною, що стала інвалідом внаслідок аварії на ЧАЕС.

13.01.2011 року його дружині виплачено допомогу на оздоровлення сина ОСОБА_5 за 2010 рік в розмірі 90 грн.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення дітям-інвалідам, захворювання яких пов"язане з наслідками Чорнобильської катастрофи виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Водночас суми, з яких здійснювався розрахунок виплат позивачу, передбачених Законом № 796-XII, визначалися згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 року №649 "Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та №562 від 12.07.2005 року. Зазначеними постановами, всупереч вимогам Закону № 796-ХІІ, який встановлює розмір доплати як величину кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати, установлено конкретні розміри такої доплати в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст.9 КАС України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин, коли підзаконний нормативний акт, а саме постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року та №649 20.04.2007 року суперечить Закону, обмежуючи права громадян визначені останнім, застосування зазначеної постанови неможливе.

Відповідно до п. 2, 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 936 від 20.09.05, розпорядниками коштів за вказаною статтею Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є управління праці та соціального захисту населення.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції, з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданої виплати застосуванню підлягає саме ст.ст. 30, 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року та №649 20.04.2007 року, які істотно звужують обсяг установлених законом прав позивача.

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у зв'язку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації, залишити без задоволення, а постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2011 року, без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С.

ОСОБА_6