Справа № 362/2592/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 362/2592/17 Головуючий у 1 інстанції - Брагіна О.Є. Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Кузик М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах Дослідницької селищної територіальної громади до Васильківської районної державної адміністрації в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах Дослідницької селищної територіальної громади звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- зобов'язати Васильківську районну державну адміністрацію в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців здійснити державну реєстрацію юридичної особи публічного права - Дослідницької селищної територіальної громади смт. Дослідницьке Васильківського району Київської області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах Дослідницької селищної територіальної громади до Васильківської районної державної адміністрації Київської області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців про зобов'язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу, в якій воно просить скасувати її, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовну заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, а тому необхідно застосувати наслідки, встановлені п. 2 ч. 1 ст. 155 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017).

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції порушив норми чинного законодавства, оскільки фактично обмежив право позивача на захист своїх прав у судовому порядку, що є підставою для її скасування.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 155 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Колегія суддів зазначає, що представництво - це правовідношення, відповідно до якого одна сторона (представник) на підставі набутих нею повноважень виступає і діє від імені іншої особи, яку представляє, створюючи, змінюючи чи припиняючи безпосередньо для неї цивільні права та обов'язки. Юридичні особи завдяки представництву мають можливість оперативно і кваліфіковано укладати договори, захищати свої інтереси в суді та бути повноцінними суб'єктами юридичних відносин. Дії представника особи спричиняють певні правові наслідки для інших лише у тому разі, коли представництво є належним і здійснюється у межах наданих повноважень.

Повноваження - це право однієї особи виступати представником іншої особи. Підставами виникнення повноважень, тобто тими юридичними фактами, з наявністю яких закон пов'язує виникнення повноважень, є: волевиявлення особи, яка бажає мати представника, виражене у встановленій законом формі, зокрема, у договорі доручення, довіреності; призначення або обрання особи на посаду, виконання обов'язків якої вимагає певних юридичних дій від імені іншої особи; призначення або обрання керівником підприємства; призначення на певну посаду на підприємстві чи в установі, яка надає послуги населенню шляхом укладання договорів.

Залежно від того, на чому будуються повноваження представника, КАС України вирізняє представництво за законом (або законне, обов'язкове) і представництво за договором (або договірне, добровільне). Представництво за законом має місце тоді, коли особа представник, коло її повноважень і самі випадки такого представництва визначаються певними нормативними актами. До призначення представника той, кого представляють, у таких випадках ніякого відношення не має. Різновидом даного представництва є так зване статутне представництво, коли відповідно до статуту чи положення керівний працівник (директор, ректор, начальник, голова) наділений повноваженнями виступати у цивільному обігу від імені юридичної особи.

Представництво за договором - це таке представництво, яке виникає у результаті правочину між представником та особою, яку він представляє. Для здійснення даного представництва потрібно отримати довіреність, яку той, кого представляють, видає представникові як доказ наданих йому повноважень.

За правилами ст. 58 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесу на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю. Оригінали довіреностей або засвідчені підписом судді копії з них приєднуються судом до справи. Повноваження законних представників підтверджується документами, які стверджують займану ними посаду чи факт родинних, опікунських тощо відносин з особою, інтереси якої вони представляють. Довіреності від імені органу, підприємства, установи, організації видаються за підписом керівника або іншої уповноваженої на те законом, положенням, статутом особи і засвідчуються печаткою цього органу, підприємства установи організації (за наявності).

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в судi рiшень, дiй чи бездiяльностi органiв державної влади, органiв мiсцевого самоврядування, посадових i службових осiб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожен має право пiсля використання всiх нацiональних засобiв правового захисту звертатися за захистом своїх прав i свобод до вiдповiдних мiжнародних судових установ чи до вiдповiдних органiв мiжнародних органiзацiй, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права i свободи вiд порушень i протиправних посягань.

Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 8 Конституції).

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ч. 1 ст. 6).

Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» охоплює три основні елементи:

1) наявність «суду», який встановлений відповідно до закону і відповідає вимогам незалежності і неупередженості;

2) наявність у суду достатньої компетенції для вирішення всіх аспектів спору чи обвинувачення, до яких застосовується ст. 6 Конвенції;

3) особа повинна мати доступ до такого суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 року суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Таким чином, право на доступ до правосуддя в контексті адміністративного провадження має дуже важливе значення, і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 в даному позові просить зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію юридичної особи публічного права - Дослідницької селищної територіальної громади, а тому колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо відмови у здійсненні державної реєстрації юридичної особи публічного права - Дослідницької селищної територіальної громади можуть порушувати її конституційне право бути членом територіальної громади.

При цьому, приналежність ОСОБА_1І до територіальної громади підтверджується записом в Журналі реєстрації членів Дослідницької селищної територіальної громади та її заявою про приналежність до територіальної громади, що не заперечується і відповідачем.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2016 про відкриття провадження у справі № 810/3314/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Київській області від 29.09.2016 № 558/6 «Про відмову в реєстрації Статуту Дослідницької селищної територіальної громади» та зобов'язання Головного територіального управління юстиції у Київській області здійснити реєстрацію Статуту Дослідницької селищної територіальної громади було встановлено належність ОСОБА_1 представляти в суді інтереси Дослідницької селищної територіальної громади.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для залишення позовної заяви без розгляду згідно з п. 2 ч. 1 ст. 155 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) немає, оскільки ОСОБА_1 має право представляти в суді інтереси Дослідницької селищної територіальної громади.

В свою чергу, відповідно до ст. 315, ч. 4 ст. 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 19.01.2018.