Справа № П/811/1751/17
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2018 року справа № П/811/1751/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Чумака С. Ю. Шальєвої В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року у справі № П/811/1751/17 (головуючий І-ї інстанції - Пасічник Ю.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 18.10.2017 року (згідно поштового штампу на конверті) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства «Лада Центр» у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добровеликівської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області, викладену в листі від 05.10.2017 року за №М-18157/0-12911/0/6-17;

- зобов'язати відповідача надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства «Лада Центр» у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добровеликівської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області розміром 4,29 га.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства «Лада Центр» у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добровеликівської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області, викладену в листі від 05.10.2017 року за №М-18157/0-12911/0/6-17.

Зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства «Лада Центр» у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добровеликівської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області розміром 4,29 га.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушені норми матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору оренди землі від 20.08.2013 року гр.ОСОБА_2 надана в строкове платне користування земельна ділянка с/господарського призначення для ведення фермерського господарства загальною площею 66,1715 га, із земель на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с.16-19).

В подальшому ОСОБА_2 створила та зареєструвала фермерське господарство «Лада-Центр», яке використовує на правах оренди його засновника вищевказану земельну ділянку площею 66,1715 га на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с.20-26, 27).

Згідно із п.4.3 статуту ФГ «Лада-Центр» членом фермерського господарства, серед інших, є також ОСОБА_1 (а.с.22-зворіт).

09.08.2017 року загальними зборами ФГ «Лада-Центр», оформленими протоколом №3, прийнято рішення про розпаювання зазначеної вище земельної ділянки розташованої на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області, загальною площею 66,1715 га, між його членами у розмірі земельної частки (паю), в рівновеликих частинах - по 4,29 га (а.с.28).

З метою отримання у власність земельної ділянки ОСОБА_1 05.09.2017 року звернулась до Головного управління Держгокадастру у Кіровоградській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства «Лада-Центр» у розмірі земельної частки (паю) члена с/г підприємства площею 4,29 га на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с.13).

При цьому ОСОБА_1 надала до заяви копії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.13-зворіт).

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області листом №М-18157/0-12911/0/6-17 від 05.10.2017 року повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення заяви у зв'язку з невідповідністю виду цільового призначення земельної ділянки у поданій заяві видам цільового призначення, визначеним частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України (а.с.14).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач оскаржила його до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частин 1, 2, п.«а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України, визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У спірних правовідносинах, з огляду на Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2015 року №14, таким органом є відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Держгеокадастр України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України (Мінагрополітики України), іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра.

Пунктом 13 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області передбачено, що Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Кіровоградської області.

Частиною 3 статті 123 Земельного Кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Частина 2 статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» передбачає, що членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Відповідно до вимог частини 1 статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач в даному випадку звернулась до відповідача з клопотаннями саме в порядку статті 118 ЗК України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства «Лада-Центр»» у розмірі земельної частки (паю) члена с/г підприємства на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проте, за результатами розгляду вказаної вище заяви ОСОБА_1, відповідачем був направлений позивачу лише лист щодо розгляду її заяви, без прийняття будь-якого рішення.

Таким чином, доводи позивача щодо протиправності відмови ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області підтверджені під час апеляційного розгляду, оскільки заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства «Лада-Центр» у розмірі земельної частки (паю) члена с/г підприємства на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області розглянуто відповідачем не в порядку встановленому Земельним Кодексом України, тобто фактично відповідачем заява у відповідності до вимог закону не розглянута та рішення на підставі частини 7 статті 118 Земельного кодексу України не прийняте.

Відповідь ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, викладена в листі за №М-18157/0-12911/0/6-17 від 05.10.2017 року, не містить вмотивованої відмови в задоволенні заяви позивача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, викладеної в листі від 05.10.2017 року у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою задоволенню не підлягає, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки його дій та рішень.

У зв'язку з вищевикладеним, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача буде зобов'язання відповідача повторно розглянути подану нею заяву з урахуванням висновків суду, та з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначеної площі або про мотивовану відмову з дотриманням вимог Земельного кодексу України.

Посилання апелянта на ту обставину, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13, а згідно з статтею 244-2 КАС України суд зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Посилання апелянта на рішення Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у вказаному рішенні йде мова про відновлення вже наявного права у позивача на повернення суми надмірно сплаченого ввізного мита та ПДВ, в той час як у ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку ще не виникло, оскільки відповідачем рішення з питання відведення земельної ділянки не приймалось.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року у справі № П/811/1751/17 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року у справі № П/811/1751/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: В.А. Шальєва