Справа № 826/3925/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 січня 2018 року № 826/3925/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді-доповідача Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова Корпорація України» до Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова Корпорація України» (далі - ПАТ «ДПЗКУ») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - ЦОзОВПП ДФСУ) та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 грудня 2016 року № , яким встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 138.1.1 пункту 138.2, пункту 138.3, підпункту 139.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 48 212 516 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача з висновками, викладеними в Акті перевірки від 14 листопада 2016 року № 1875/28-10-41-08/37243279, зокрема щодо недостовірності показників податкового обліку з податку на прибуток, які сформовані на підставі господарських операцій з ТОВ «Темп».

Посилаючись на те, що реальність здійснення господарської операції між ПАТ «ДПЗКУ» та ТОВ «Темп» підтверджується наданими до матеріалів справи договорами поставки, специфікаціями до договорів, товарно-транспортними накладними, журналом реєстрації зважування вантажів на вагах, видатковими накладними, податковими накладними, виписками про операції за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 про сплату коштів за вказаними договорами, інформацією про подальшу реалізацію товару та його переробку, позивач вказує на хибність висновків відповідача, викладених у акті, а крім того зазначає, що чинним законодавством не передбачена відповідальність юридичної особи за можливі допущені порушення законодавства іншими особами, зокрема контрагентами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Судом на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України (в редакції чинній на час вчинення процесуальної дії) з урахуванням відсутності заперечень з боку представників сторін у судовому засіданні 15 червня 2017 року ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, суд встановив наступне.

Відповідно до ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року у справі № 759/3668/16-к в рамках кримінального провадження № 0000133 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 212 КК України, задоволено клопотання слідчого СУ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві та призначено позапланові документальні перевірки дотримання вимог податкового законодавства України у тому числі й ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», проведення яких доручено співробітникам Офісу великих платників податків ДФС України.

На виконання зазначеної судової ухвали, а також згідно підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України відповідачем призначено проведення документальної позапланової перевірки позивача з питань його взаємовідносин з ТОВ «Темп», за результатами якої складено Акт від 14 листопада 2016 року № 1875/28-10-41-08/37243279 та виявлено завищення позивачем витрат на суму 48 212 515,54 грн.

Зокрема, з висновків Акті вбачається, що позивачем задекларовано господарські відносини з ТОВ «Темп» - (Контрагентом) за договорами поставки зернових культур. Згідно первинних документів придбаний у Контрагента товар поставлявся на три склади позивача: Миколаївський портовий елеватор, Одеський зерновий термінал та ТОВ «ТІС-Зерно», проте товарно-транспортні накладні по товару, що надходив на ТОВ «ТІС-Зерно», до перевірки позивачем не надано.

Перевезення товару до позивача здійснював його Контрагент власними силами та залучаючи фізичних осіб-підприємців - перевізників. Разом з тим, із звітних документів, наданих Контрагентом, перевіряючим органом встановлено, що протягом 2014 року він не залучав перевізників, не отримував послуг з перевезення, не декларував господарських відносин з автомобільними компаніями-перевізниками та ФОПами. При цьому власного транспорту у Контрагента не було, як і будь-яких основних засобів. На своїх складах Контрагент зберігав втричі менше тон зернових ніж реалізував позивачу. Наприклад, у Контрагента зберігалося 1 561 т. ячменю, а позивачу реалізовано 13 431 т., тобто у 9 разів більше; кукурудзі зберігалося 1 355 т., а позивачу поставлено 4 912 т., тобто у 4 рази більше.

Із зазначеного відповідач зробив висновок, що Контрагент фізично не міг поставити товар за адресою позивача, та взагалі не придбавав зернових культур, які у подальшому були реалізовані позивачу. Крім того, штат Контрагента складав на той час 1 особу, яка нібито поставила позивачу товар на суму 48 212 515,54.

В рамках перевірки були також допитані посадові особи постачальників ТОВ «Темп», які заперечили свою участь у взаємовідносинах з ним.

Отже, відповідач вважає, що відсутність у контрагента фізичних та технологічних можливостей для здійснення господарських операцій свідчить про їх нереальність та штучний характер формування витрат та податкового кредиту для підприємств з реального сектору економіки.

На підставі висновків зазначеного Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07 грудня 2016 року, з яким не погоджується позивач, у зв'язку з чим звертається до суду для його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонам докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність вчинення господарських операцій, що є підставою для формування валових витрат, виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчиненої господарської операції , а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Судом встановлено, що у період, який перевірявся відповідачем, позивач здійснював господарську діяльність із контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Темп».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано копії договорів поставки:

- № 187ODS-S від 13.09.2013 року;

- № 234ODS-S від 09.10.2013 року;

- № ОДН 015 К-С від 13.05.2014 року;

- № ОДН 087 Я-С від 16.06.2014 року;

- № ОДН 210 Я-С від 01.07.2014 року;

- № ОДН 223 П-С від 01.07.2014 року;

- № ОДН 426 К-С від 01.09.2014 року.

Отже, взаємовідносини позивача з ТОВ «Темп» ґрунтувалися на зазначених договорах поставки, ідентичними за своїм змістом, відповідно до умов яких ТОВ «Темп» як Постачальник зобов'язався передати товар, а саме: зерно, кукурудзу, пшеницю, ячмінь українського походження врожаю 2013, 2014 років, а позивач - Покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар відповідно до умов Договорів.

Згідно підписаних сторонами специфікацій до Договорів поставки товару здійснювалися на умовах СРТ на відповідні філії ПАТ «ДПЗКУ».

Відповідно до Правил Інкотермс 2010 - СРТ «перевезення оплачене до» означає, що продавець зобов'язується доставити і передати товар у власність покупця до місця, яке визначене у специфікаціях до Договорів, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар. Ціна включає у себе вартість доставки товару до місця призначення СРТ.

Місце поставки кожної окремої партії товару зазначається в специфікаціях до договору, які є його невід'ємною частиною. Право власності у покупця виникає з дати відмітки складу покупця у документах, що супроводжують товар, про прийняття товару.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, яка затверджена Міністерством аграрної політики України від 13 жовтня 2008 року № 661, зареєстрована Міністерством юстиції України 18 листопада 2008 року за № 1111/15802 (далі - Інструкція), кожна партія зерна (крім упакованої у мішки стандартною масою), що надійшла на підприємство, приймається матеріально відповідальною особою за масою, встановленою на перевірених вагах у присутності особи, що доставила зерно, та за якістю, визначеною виробничою технологічною лабораторією підприємства чи представником Державної інспекції сільського господарства в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі.

На виконання положень пункту 2.4 Інструкції при прийнятті товару від ТОВ «Темп» Миколаївським припортовим елеватором філії ПАТ «ДПЗКУ», «Одеським зерновим терміналом філії ПАТ «ДПЗКУ», ТОВ «ТІС-Зерно» здійснено його зважування.

Згідно пункту 2.22 Інструкції вагар, а за його відсутності матеріально відповідальна особа, одержує від водія або від представника поклажодавця всі примірники товарно-транспортної накладної і після зважування автомобіля із зерном заносить до журналу зважування вантажів масу брутто, зазначає на зворотному боці першого примірника товарно-транспортної накладної номер запису в журналі, масу брутто та ставить свій підпис.

На підтвердження факту здійснення господарських операцій між ПАТ «ДПЗКУ» та ТОВ «Темп» позивачем надано суду: специфікації до вищезазначених договорів поставки, товарно-транспортні накладні, журнал реєстрації зважування вантажів на вагах, видаткові накладні, податкові накладні, виписки про операції за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 про сплату коштів за зазначеними договорами поставки, інформацію щодо подальшої реалізації товару , постановленого ТОВ «Темп» за період з січня по грудень 2014 року: зерна, кукурудзі, пшениці, ячменю українського походження врожаю 2013, 2014 років на адресу: ТОВ «Кернел-Трейд», «Гранум-Трейд», а саме: видаткові накладні, довіреності, акти прийому-передачі товару, складські квитанції на зерно, документи, які засвідчують обставини перетину кордону товаром до країн-покупців - Китаю, Саудівської Аравії, Туреччини, Італії, та крім того інформацію про переробку у лютому 2015 року пшениці 2-го, 3-го, 4-го класу.

Згідно видаткових накладних, які видані ТОВ «Темп», за вищевказаними договорами поставки на адресу філій ПАТ «ДПКЗУ», ТОВ «ТІС-Зерно» було доставлено товар на загальну суму 49 989 515, 54.

В Акті перевірки відповідача від 14 листопада 2016 року № 1875/28-10-41-08/37243279 зазначено, що при проведенні аналізу товарно-транспортних накладних встановлено, що послуги з перевезення сільськогосподарської продукції відповідно на філії ПАТ ДКЗКУ «Одеський зерновий термінал» та ПАТ ДПКЗУ Миколаївський портовий елеватор» надавалися третіми особами - приватними підприємствами, ФОП та безпосередньо здійснювалися ТОВ «Темп». Проте, згідно інформації баз ДФС, Єдиного реєстру податкових накладних зібраної податкової інформації підприємство ТОВ «Темп» протягом 2014 року не встановлено взаємовідносин з автомобільними перевізниками отриманню транспортних послуг, та залучення інших осіб, які безпосередньо здійснювали організацію транспортних перевезень… Крім того, не у всіх наданих товарно-транспортних накладних зазначено конкретну адресу пункту навантаження та автомобільного перевізника, що не дає ідентифікувати місце навантаження та встановити осіб, що здійснювали транспортування товару… Вищезазначене підтверджує відсутність фактичного здійснення ТОВ «Темп» послуг по організації перевезень сільськогосподарської продукції на філії ПАТ «ДПЗКУ».

Разом з тим, як вже зазначав суд, згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року (далі - Правила перевезень), товарно-транспортна документація є комплексом юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна являється єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним докумен7том, який призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пункти 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 Правил перевезень говорить про те, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Таким чином, сама по собі товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не містить відомостей щодо господарської операції з купівлі-продажу товару, а лише відображає відомості про господарську операцію з перевезення.

З огляду на наведене, критичним є твердження відповідача про те, що внаслідок порушень в оформленні товарно-транспортних накладних з боку ТОВ «Темп» господарські операції з поставки товару не здійснювалися, оскільки інші надані до матеріалів справи документи свідчать про те, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі та зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Крім того, посилання відповідача на відсутність достатньої кількості працюючих у ТОВ «Темп», а також не нарахування доходів фізичним особам-підприємцям, які зазначені як автомобільні перевізники, не свідчать переконливо про не підтвердження обставин перевезення товару, а саме: зерна, кукурудзи, пшениці, ячменю. Відсутність оплати власникам автомобільного транспорту також не спростовує факту транспортування товару, оскільки законодавець не ставить факт транспортування товару у залежність від факту розрахунків між перевізником і власником транспортного засобу. До того ж згідно умов специфікації поставка товару відбувалася на умовах СРТ відповідно до правил Інкотермс 2010, тобто перевезення оплачене до означає, що постачальник доставляє товар до місця складу товару покупця згідно специфікації конкретного договору, який укладено між позивачем та ТОВ «Темп», а згідно умов специфікації оплата товару здійснюється на протязі трьох банківських днів з моменту поставки товару, про оплату якого свідчать платіжні документи.

За таких обставин суд вважає господарські операції між позивачем та ТОВ «Темп» документально підтвердженими.

Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним та правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Отже, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Суд також звертає увагу на те, що викладені в Акті перевірки від 14 листопада 2016 року № 1875/28-10-41-08/37243279 порушення податкового законодавства з боку ПАТ «ДПЗКУ» ґрунтуються переважно на мотивах неправомірності діяльності контрагента - ТОВ «Темп», а чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства іншими юридичними особами, при цьому на господарюючий суб'єкт не покладається обов'язку та не надається права контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає його контрагентом у господарській операції.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Оскільки реальність здійснених господарських операцій між позивачем та ТОВ «Темп» підтверджена відповідними бухгалтерськими та податковими документами, які були у розпорядженні перевіряючих Офісу ВПП ДФС під час проведення перевірки, суд вважає помилковими висновки відповідача, викладені в Акті перевірки від 14 листопада 2016 року, на підставі яких винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 07 грудня 2016 року № , у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 грудня 2016 року № Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя-доповідач В.І. Келеберда