Справа № 2270/7808/12
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2013-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2270/7808/12
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2013 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_2

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про визнання дій неправомірними , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просив визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 03.04.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; визнати протиправною та скасувати зазначену постанову.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішення, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи досліджено, що відповідно до постанови від 15.02.2012 року Староміський районний суд м. Вінниці визнав винним ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.352 ч.1 Митного кодексу України та застосував до нього адміністративне стягнення у виді конфіскації в дохід держави ряду транспортних засобів, в тому числі сідлового тягача DAF 95 XF430 реєстраційний №ВХ2693АН, 2001 року випуску. Вказаний автомобіль придбаний позивачем в червні 2006 року та зареєстрований ВРЕР УДАІ м.Шепетівка Управління МВС України в Хмельницькій області 13.06.1996 року (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу РСА №389882).

Відповідно до постанови слідчого 1 відділення слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області від 15.07.2009 року вищезазначений сідловий тягач DAF 95 XF430 реєстраційний №ВХ2693АН, 2001 року випуску, як речовий доказ, був переданий на відповідальне зберігання позивача.

12.03.2012 року, з метою примусового виконання постанови Староміського районного суду міста Вінниці від 15.02.2012 року, державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №34625367, а 03.04.2012 року - постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою наклав арешт на автомобіль DAF 95 XF430 реєстраційний №ВХ2693АН, 2001 року випуску.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність постанови від 03.04.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження та дій заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_4 щодо її винесення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими доводами суду першої інстанції, з огляду на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені правовими нормами Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону N 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 17 Закону визначено, що виконанню державною виконавчою службою підлягають постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

В силу ч.1 ст.32 Закону N 606-XIV заходами примусового виконання рішень є, зокрема: звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб (п.1); інші заходи, передбачені рішенням (п.4).

Згідно з ч. 1 ст.57 Закону N 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Приписами ч.2 ст.57 Закону N 606-XIV визначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт на все майно боржника або на окремі предмети (ч.3 ст.57 Закону N 606-XIV).

Пунктом 3 ст. 322 Митного кодексу України в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Староміського районного суд міста Вінниці від 15.02.2012 року, за порушення митних правил може бути накладене стягнення у вигляді конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил.

У відповідності до ст. 326 Митного кодексу України передбачено, що конфіскація, як стягнення за порушення митних правил, полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 322 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави. Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 322 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення.

Таким чином, відповідач виніс постанову від 03.04.2012 року про арешт зазначеного автомобіля, як безпосереднього предмета порушення митних правил.

Посилання апеллянта на ст. ст. 328 і 330 Цивільного кодексу України, як на підставу визнання спірної постанови незаконною, судова колегія не бере до уваги, оскільки, зазначені норми не застосовуються у випадках позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкції за вчинення правопорушення, в даному випадку порушення митних правил.

Крім того, з огляду на ст. 1 Закону N 606-XIV постанова від 03.04.2012 року про арешт автомобіля DAF 95 XF430 реєстраційний №ВХ2693АН, 2001 року випуску є частиною судового провадження у справі про порушення митних правил. Тому, лише у випадку скасування постанови Староміського районного суду м. Вінниці від 15.02.2012 року про конфіскацію автомобільної техніки зазначений в ній автомобіль DAF 95 XF430 реєстраційний №ВХ2693АН, 2001 року випуску, який був безпосереднім предметом порушення митних правил, не підлягає арешту та, відповідно, конфіскації. Проте, позивач, дізнавшись про наявність постанови Староміського районного суду м. Вінниці від 15.02.2012 року, не оскаржив її в апеляційному порядку.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставного посилання позивача на ст.405 Митного кодексу України, відповідно до якої у разі коли неможливо конфіскувати товари, що є безпосередніми предметами порушення митних правил, з осіб, які вчинили порушення митних правил, стягується вартість зазначених товарів, транспортних засобів у порядку, встановленому законодавством України, оскільки вказана норма застосовується лише у разі знищення майна, а не перебування його у іншої, ніж порушника, особи-власника.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова від 03.04.2012 року про арешт автомобіля DAF 95 XF430 реєстраційний №ВХ2693АН, 2001 року випуску, винесена відповідачем у порядку та спосіб, що встановлених Законом N 606-XIV., а тому твердження позивача щодо протиправності дій державного виконавця та скасування постанови не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду винесена з дотриманням вимог процесуального та матеріального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2012 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 18 березня 2013 року .

Головуючий Сушко О.О.

Судді Гонтарук В. М.

ОСОБА_6