Справа № 806/2272/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"23" січня 2018 р. Справа № 806/2272/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Житолмирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління про запобігання корупції та проведення люстрації МВС України про визнання неправомірними дій (бездіяльності), зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на звернення від 20.07.2017 , -

ВСТАНОВИВ:

В серні 2017 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до Управління про запобігання корупції та проведення люстрації МВС України про визнання неправомірними дії (бездіяльність) Управління про запобігання корупції та проведення люстрації МВС України в частині ненадання повної та недостовірної інформації на звернення від 20.07.2017р.; зобов'язання відповідача надати повну та достовірну інформацію на звернення від 20.07.2017.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.09.2017р. у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.07.2017р. ОСОБА_3 направлено Управлінню про запобігання корупції та проведення люстрації МВС України звернення від 20.07.17р. на отримання інформації. У зверненні позивач зазначив, що ураховуючи те, що співробітник поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_4, який займається прослуховуванням розмов громадян України та у неправомірний спосіб збирає конфіденційну інформацію відносно нього, то просив сповістити його, що таке ОСМД "Теплий стан" за запитом пана ОСОБА_4; провести перевірку та відібрати пояснення у пана ОСОБА_4, що таке ОСМД "Теплий стан" та чи здійснює він прослуховування його розмов за телефоном.

Листом від 07.08.2017р. за вих. №18/2-Г-74 Управлінням запобігання корупції та проведення люстрації МВС України повідомлено ОСОБА_3, що розгляд порушених у даному зверненні питань не належить до компетенції Управління запобігання і протидії корупції та проведення люстрації МВС. При цьому зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення гр. ОСОБА_3, від 20.07.2017 р. щодо можливих неправомірних дій співробітника направляється за належністю для розгляду до ГУНП в Житомирській області. Про результати розгляду відповідач просив повідомити заявника та Управління запобігання корупції та проведення люстрації МВС України.

Позивач вважаючи, що відповідач не надає інформацію на звернення та проявляє неправомірну бездіяльність у невиконанні вимог Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про звернення громадян", звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, а відповідачами та наявними у матеріалах справи доказами спростовано наявність протиправної відмови Відповідача у наданні інформації за запитом ОСОБА_3 від 20.07.2017 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам сторін, колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 34 Основного Закону визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

У статті 40 Конституції України проголошено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, право на інформацію та право на звернення (петиції) є окремими конституційними правами особи і мають різну юридичну природу. Цим, зокрема, пояснюється те, що порядок реалізації цих прав регулюється двома законами, а саме Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI.

В силу приписів статті 1 Закону України "Про інформацію" термін "інформація" вживається у такому значенні: інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону, за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Зі змісту наведених правових норм слідує, що особа може реалізувати своє право на отримання інформації в порядку вказаного Закону лише в тому разі, коли запитувана інформація вже створена та знаходитись на матеріальних, електронних чи інших носіях.

Утім, питання поставлені позивачем перед відповідачем у зверненні від 20.07.2017 не підпадають під визначення інформації в розумінні Закону України "Про інформацію".

Тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність посилання позивача, в обґрунтування позовних вимог на Закон України "Про інформацію".

Разом з тим, ст.3 Закону України "Про звернення громадян" роз'яснено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст.5 Закону "Про звернення громадян" позивачу забезпечується право на звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

За правилами ч.3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Згідно зі ч. 4 ст. 7 Закону, забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Так, відповідно до підпункту 1 пункту 5 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 р. №878, МВС з метою організації своєї діяльності, зокрема забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, здійснення заходів щодо запобігання і протидії корупції, контроль за їх реалізацією в апараті МВС, територіальних органах, закладах, установах і на підприємствах, що належать до сфери управління МВС.

Згідно зі ч. 1 ст. 20 Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними (ч. 2 ст. 8 Закону).

Виходячи з аналізу наведених норм слідує, що реалізація права громадян звертатися особисто, направляти індивідуальні чи колективні звернення в державні органи й органи місцевого самоврядування, можлива лише шляхом направлення ними звернення у формі, передбаченій Законом, та з дотриманням певних вимог цього Закону. При цьому, Закон України "Про звернення громадян" передбачає різні форми звернень: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, які містять різні за змістом вимоги, прохання чи пропозиції (щодо реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав та інтересів громадянина, фактів їх порушення тощо), а також окремий порядок розгляду кожного із виду звернення.

Право вибору форми звернення належить особі.

У свою чергу, звернення оформлені без дотримання вимог Закону, відповідно до ст.ст. 5, 8 Закону, розгляду та вирішенню не підлягають.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертаючись письмово до Управління про запобігання корупції та проведення люстрації МВС України зі зверненням про отримання інформації форму "звернення" не вказав. Звернення ОСОБА_3 від 20.07.2017р. не містить жодної інформації, яка б дала можливість визначити суть порушеного в ньому питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги, та, відповідно, встановити форму звернення, передбачену Законом України "Про звернення громадян".

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що направлене позивачем до відповідача звернення від 20.07.2017, оформлене без дотримання зазначених вище вимог Закону.

При цьому, Відповідачем, указане звернення заявнику повернуто не було, рішення з приводу припинення розгляду звернення позивача - не приймалося. Натомість повідомлено, що порушені у зверненні питання не належать до компетенції Управління запобігання корупції та проведення люстрації МВС та скеровано звернення позивача до ГУНП в Житомирській області.

Відповідь та направлення звернення до ГУНП в Житомирській області здійснено відповідачем із дотриманням строків, передбачених ст. 7 Закону.

У зверненні адресованому Управлінню про запобігання корупції та проведення люстрації МВС України, позивачем вказано на співробітника поліції ГУНП в Житомирській області, тому відповідач не уповноважений на розгляд цього звернення.

Судами встановлено, що під час розгляду справи доводи ОСОБА_3 стосовно того, що Управління запобігання корупції та проведення люстрації МВС діє неправомірно та проявляє неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог Закону України "Про звернення громадян" в частині ненадання повної та достовірної інформації на його звернення від 20 липня 2017 року, підтвердження не знайшли.

Враховуючи вище викладене, відсутні і підстави для задоволення і іншої частини вимоги - зобов'язання відповідача надати повну та достовірну інформацію на звернення від 20 липня 2017 року.

Оскільки оскаржену постанову винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли призвести до зміни чи скасування зазначеної постанови.

Доводи, наведені ОСОБА_3, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" вересня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "24" січня 2018 р.