Справа № 806/2467/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"23" січня 2018 р. Справа № 806/2467/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Шведюк М.М.,

представника Відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "14" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Секретаріату Кабінету Міністрів України про визнання протиправною відмову, зобов'язання надати інформацію на запит від 15.08.2017 року , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Кабінету Міністрів України у наданні інформації на запити ОСОБА_3 від 15 серпня 2017 року;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України надати ОСОБА_3 інформацію на його запит від 15 серпня 2017 року.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.10.2017 року клопотання Кабінету Міністрів України про заміну первинного відповідача задоволено частково. Залучено Секретаріат Кабінету Міністрів України у якості другого відповідача.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Позивачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати зазначену постанову та прийняти нову - про задоволення позову. Зазначив, що саме визначений ним Відповідач є розпорядником запитуємої ним інформації (запит від 15.08.2017р.), а не АТ "Ощадбанк". Вважає, що саме у відповідності до пп.33-1 п.17 Положення №850, Кабінет Міністрів України забезпечує відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" розгляд запитів на інформацію.

Секретаріат Кабінету Міністрів України у запереченнях на апеляційну скаргу просить постанову суду першої інстанції залишити без з мін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що при розгляді запиту на отримання публічної інформації не порушував права та законні інтереси апелянта, діяв в межах наданих йому повноважень та з дотриманням вимог законодавства.

Вислухавши представника Відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Кабінету Міністрів України із запитом на отримання інформації від 15 серпня 2017 року, відповідно до змісту якого просив на підставі ч.5 ст.6, пп.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" надати відомості (копії документів, у яких вони містяться):

- дату та номер рішення про приватизацію приміщення філії Житомирське обласне управління акціонерного товариства "Ощадбанк" в АДРЕСА_2 загальною площею 945,80 кв. м. згідно інвентарної справи №5816;

- копію акту приймання-передачі приміщення філії Житомирське обласне управління акціонерного товариства "Ощадбанк" в АДРЕСА_2 загальною площею 945,80 кв. м. згідно інвентарної справи №5816 з державної в приватну власність.

Запитувану інформацію просив надати на поштову адресу: АДРЕСА_1 або на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1; за телефоном НОМЕР_2, м. НОМЕР_1.

Як слідує з наявної у матеріалах справи копії запиту ОСОБА_3 від 15.08.2017 року, вказаний запит зареєстровано у Департаменті документообігу та контролю Секретаріату Кабінету Міністрів України 22 серпня 2017 року за №33285/0/1-17. (а.с. 69)

Згідно супровідного листа Секретаріату Кабінету Міністрів України на адресу АТ "Ощадбанк" вих. №1606/0/3-17 від 28.08.2017 року за підписом заступника Державного секретаря Кабінету Міністрів Федорчука В., відповідно до ч.3 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", Секретаріат Кабінету Міністрів України надіслав для розгляду запит ОСОБА_3 від 15.08.2017 року, що надійшов до Кабінету Міністрів України. Про результати розгляду у визначений законодавством строк просив надати відповідь автору та проінформувати Секретаріат Кабінету Міністрів України. (а.с. 70)

Листом вих.№17-17/1962 від 30.08.2017 року за підписом заступника директора Департаменту, начальника Управління забезпечення доступу до публічної інформації Стадник Р., Департамент інформації та комунікацій з громадськістю Секретаріату Кабінету Міністрів України, за результатами опрацювання запиту ОСОБА_3 від 15.08.2017, що надійшов до Кабінету Міністрів, в межах компетенції повідомив позивача про наступне: "Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та згідно із §1 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 18.07.2007 №950, Кабінет Міністрів є колегіальним органом, який здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні та місцеві органи виконавчої влади.

Згідно зі Статутом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 25.02.2003 №261 (у редакції постанови Кабінету Міністрів від 06.03.2017 №122), АТ «Ощадбанк» є юридичною особою приватного права, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів від 25.05.2011 №583 «Питання виконання Закону України «Про доступ до публічної інформації» в Секретаріаті Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органах виконавчої влади» визначено, що Секретаріат Кабінету Міністрів не є розпорядником інформації за запитами стосовно інформації інших державних органів України, а також щодо інформації, яка може бути отримана шляхом узагальнення, аналітичної обробки даних або яка потребує створення в інший спосіб.

Ураховуючи викладене, запит ОСОБА_3 відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надіслано до АТ «Ощадбанк» для розгляду та надання Вам інформації в установленому порядку." (а.с. 71)

Вважаючи, що Кабінет Міністрів України листом вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року протиправно відмовив ОСОБА_3 у наданні доступу до публічної інформації за запитом від 15.08.2017 року, позивач звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, а відповідачами та наявними у матеріалах справи доказами спростовано наявність протиправної відмови Кабінету Міністрів України у наданні інформації за запитом ОСОБА_3 від 15.08.2017 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам сторін, колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 34 Основного Закону визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

У статті 40 Конституції України проголошено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, право на інформацію та право на звернення (петиції) є окремими конституційними правами особи і мають різну юридичну природу. Цим, зокрема, пояснюється те, що порядок реалізації цих прав регулюється двома законами, а саме Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. При цьому вказаний Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (у редакції, чинній на момент направлення запиту позивачем, далі - Закон № 2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак (стаття 4 Закону № 2939-VI).

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 Закону № 2939-VI).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

У відповідності до ч.1 ст.19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (ч. 6 статті 19 Закону №2939-VI).

Частиною 1 статті 20 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно зі ч.1 ст.22 Закону №2939-VІ, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Частиною 3 статті 22 Закону №2939-VІ встановлено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача про протиправну відмову Кабінету Міністрів України у наданні інформації за запитом від 15.08.2017 року, викладену у листі вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року є необґрунтованими.

Секретаріат Кабінету Міністрів України є юридичною особою і діє на підставі цього Закону та Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ч.10 ст. 47 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Частинами 1, 2 статті 47 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що саме Секретаріат Кабінету Міністрів України здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України; забезпечує підготовку та проведення засідань Кабінету Міністрів України та діяльність Прем'єр-міністра України, Першого віце-прем'єр-міністра України, віце-прем'єр-міністрів України та міністрів України, які не очолюють міністерства. Секретаріат здійснює контроль за своєчасним поданням органами виконавчої влади проектів законів, проектів актів Кабінету Міністрів України, інших документів для підготовки їх до розгляду Кабінетом Міністрів України. Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечує відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" розгляд та надання відповідей на запити, що надходять до Кабінету Міністрів України.

Структурні підрозділи Секретаріату організовують та здійснюють в установленому порядку розгляд звернень громадян, адресованих Кабінету Міністрів України, Прем'єр-міністру України, Першому віце-прем'єр-міністру України, віце-прем'єр-міністрам України, Міністру Кабінету Міністрів України та міністру, який не очолює міністерство (пп. 33 п. 17 Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до обґрунтованого висновку про те, що зазначений позивачем лист вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року складений саме Департаментом інформації та комунікацій з громадськістю Секретаріату Кабінету Міністрів України, а не Кабінетом Міністрів України, як вказує ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_3 не відмовлено у наданні доступу до публічної інформації за запитом від 15.08.2017 року, а повідомлено, що відповідно до Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та згідно із §1 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 18.07.2007 № 950, Кабінет Міністрів є колегіальним органом, який здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні та місцеві органи виконавчої влади.

Згідно зі Статутом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 25.02.2003р. № 261 (у редакції постанови Кабінету Міністрів від 06.03.2017р. № 122), АТ «Ощадбанк» є юридичною особою приватного права, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів від 25.05.2011 № 583 «Питання виконання Закону України «Про доступ до публічної інформації» в Секретаріаті Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органах виконавчої влади» визначено, що Секретаріат Кабінету Міністрів не є розпорядником інформації за запитами стосовно інформації інших державних органів України, а також щодо інформації, яка може бути отримана шляхом узагальнення, аналітичної обробки даних або яка потребує створення в інший спосіб.

Запит ОСОБА_3 відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надіслано до АТ «Ощадбанк» для розгляду та надання заявникові інформації в установленому порядку. (а.с. 71)

Доводи позивача в частині протиправної відмови Кабінету Міністрів України у наданні ОСОБА_3 інформації за запитом від 15.08.2017 року, викладеної у листі вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року є безпідставними, так як лист Департаменту інформації та комунікацій з громадськістю Секретаріату Кабінету Міністрів України вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року не є відмовою у наданні доступу до публічної інформації, відповідач правомірно не вказав у листі порядок оскарження відмови у наданні доступу до публічної інформації, як це передбачено п. 4 ч. 4 ст. 22 Закону №2939-VІ, а також має інформаційний характер, оскільки позивачу повідомлено про те, що його запит на отримання публічної інформації від 15.08.2017 року перенаправлений розпоряднику інформації для подальшого надання відповіді ОСОБА_3 та не містить відмови відповідача у наданні інформації.

Разом з тим, відповідно до надісланого позивачем на адресу суду клопотання про долучення доказів від 09.10.2017р. (а.с. 39 та зворот), ОСОБА_3 самостійно надано суду копію листа Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України вих. №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017 р.

Відповідно до змісту вказаного листа, Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України за результатами розгляду запиту на інформацію ОСОБА_3 від 15.08.2017 року (отримано банком 29.08.2017 року) повідомив наступне:

"Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. № 2939-VI (далі - ЗУ «Про доступ до публічної інформації») визначено, що публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Права на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Розпорядниками інформації для цілей ЗУ «Про доступ до публічної інформації» визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», у тому числі Філія - ЖИТОМИРСЬКОГО обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не є РОЗПОРЯДНИКОМ інформації, яка запитується. Нерухоме майно, а саме приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві приватної власності (далі - приміщення). Вказане приміщення було збудоване на замовлення Банку та прийнято в експлуатацію відповідно до Державного акту приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта від 29.11.1996 року.

Рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради народних депутатів Житомирської області Коростишівського району № 130 від 25.03.1997р. надано дозвіл відділенню Ощадного банку № 2953 прийняти на баланс приміщення відділення.

Свідоцтвом про право власності на приміщення від 03.10.2003р., виданого виконавчим комітетом Коростишівської міської ради на підставі рішення виконкому Коростишівської міської ради народних депутатів від 25.03.1997 р. за №130, право власності на вказане вище приміщення зареєстровано за відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України».

Таким чином, право власності на вказане приміщення було набуте в результаті створення нової речі, на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право.

Разом з тим варто зауважити, що за правовим режимом майна майно публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не є об'єктом управління державної власності з наступних підстав:

- майно Банку не входить до переліку майна, визначеного ст. 3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» (далі - ЗУ «Про управління об'єктами державної власності»);

- відповідно до п.6 Статуту Банку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 № 261 (зі змінами), Банк є юридичною особою приватного права, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, у тому числі вчиняти правочини (договори, контракти).

Також, п. 2 Статуту Банку визначено, що Банк є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України. Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України було перетворено шляхом корпоратизації у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Отже, Кабінет Міністрів України, затвердивши постановою № 261 Статут Банку, визнав за Банком право власності на майно, набуте в результаті правонаступництва.

Враховуючи вище викладене, майно Банку, в тому числі приміщення Банку в АДРЕСА_2 було набуто не в ході проведення приватизації, а в результаті правонаступництва та належить публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві приватної власності." (а.с. 41 та зворот)

З метою з'ясування усіх фактичних обставин справи, що мають істотне значення для вирішення спору по суті, судом на адресу Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України надіслано запит вих. №806/2467/17/13373/17 від 26.09.2017 року щодо надання належним чином завіреної копії статуту Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України (а.с.14) та запит №806/2467/17/14753/17 від 23.10.2017 року щодо надання копії відповіді Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України на запит ОСОБА_3 від 15.08.2017 року та доказів надіслання такої відповіді позивачу. (а.с. 56)

Згідно з п.1 Статуту Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України (нова редакція), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 №261 (зі змінами, далі - Статут), Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України (далі - Банк) є державним банком.

Банк є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України. Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України було перетворено шляхом корпоратизації у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (п.2 Статуту Банку).

Згідно з п. 5 Статуту, засновником Банку є держава в особі Кабінету Міністрів України. Держава здійснює та реалізує повноваження власника щодо акцій, які їй належать у статутному капіталі Банку, через органи управління Банку.

Відповідно до п.6 Статуту, Банк є юридичною особою приватного права, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, у тому числі вчиняти правочини (договори, контракти). (а.с. 26-35)

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявний спір між Секретаріатом Кабінету Міністрів України та Публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України щодо належного розпорядника запитуваної інформації не може слугувати підставою для надання відмови або створювати перешкоди для отримання доступу до публічної інформації.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів наголошує, що право ОСОБА_3 на отримання доступу до публічної інформації за запитом від 15.08.2017 року відповідачами не було порушено.

Так, на запит суду №806/2467/17/14753/17 від 23.10.2017 року, Публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України надано належним чином завірену копію листа №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017 року. (а.с.77-78), а також належним чином завірені копії відомості відправлень простої письмової кореспонденції від 28.09.2017 року (а.с.80) та списку згрупованих поштових відправлень від 28.09.2017 року (а.с.81 та зворот) на підтвердження надсилання відповіді позивачу на його запит від 15.08.2017 року.

Факт отримання вказаного листа самостійно визнаний позивачем шляхом долучення ним до матеріалів справи його копії. (а.с.41)

Відповідно до змісту листа №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017 року, ОСОБА_3 була надана наявна у ПАТ "Державний ощадний банк України" інформація щодо приміщення Банку в АДРЕСА_2 та роз'яснено, що вказане приміщення було набуто не в ході проведення приватизації, як це зазначає ОСОБА_3 у запиті від 15.08.2017 року, а в результаті правонаступництва та належить публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві приватної власності.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що інші відомості щодо інформації, запитуваної позивачем у запиті від 15.08.2017р. у матеріалах справи відсутні, то суд дійшов вірного висновку, що запитувані позивачем копії документів щодо дати та номеру рішення про приватизацію приміщення філії Житомирське обласне управління акціонерного товариства "Ощадбанк" в АДРЕСА_2 загальною площею 945,80 кв. м. згідно інвентарної справи №5816 та акту приймання-передачі приміщення філії Житомирське обласне управління акціонерного товариства "Ощадбанк" в АДРЕСА_2 загальною площею 945,80 кв. м. згідно інвентарної справи №5816 з державної в приватну власність не могли бути надані ПАТ "Державний ощадний банк України" у зв'язку з відсутністю зазначених документів. Доказів на підтвердження їхнього існування позивачем надано не було.

Згідно з відміткою на наявній у матеріалах справи копії листа №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017р., запит ОСОБА_3 на отримання інформації від 15.08.2017р. було отримано ПАТ "Державний ощадний банк України" 28.09.2017р. а тому при наданні відповіді на запит позивача від 15.08.2017 року ПАТ "Державний ощадний банк України" дотримано строк, встановлений ч.1 ст.20 Закону №2939-VI.

Враховуючи належне надання ПАТ "Державний ощадний банк України" інформації за запитом ОСОБА_3 від 15.08.2017 року, наявності достатніх у матеріалах справи доказів надіслання листа №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017 року та отримання його позивачем, правові підстави для зобов'язання Кабінету Міністрів України надати ОСОБА_3 інформацію за запитом 15.08.2017 року - відсутні.

Оскільки оскаржену постанову винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли призвести до зміни чи скасування зазначеної постанови.

Доводи, наведені ОСОБА_3, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "14" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "24" січня 2018 р.