Справа № 352/1045/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11223/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Дідик Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року (суддя Хоминець М.М., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту не вказана),

в адміністративній справі № 352/1045/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Львові, Інспектора управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_3,

про визнання незаконними дій, скасування постанови,

встановив:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Львові, Інспектора управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_3, в якому просив визнати незаконними дії Інспектора управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_3 та скасувати постанову серії АР №398188 від 14.06.2017 року про накладання адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП та накладення 255 грн. штрафу.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.10.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 13.10.2017 року не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду є незаконною, винесена з порушенням норми матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що в суді першої інстанції не було повноцінного розгляду справи, і його було позбавлено можливості взяти участь в судовому засідання та ознайомитись із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції. Вказує апелянт, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги доводів позивача щодо відсутності в його діях порушень ПДР України та щодо порушення інспектором поліції порядку розгляду справи про адмінправопорушення.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 13.10.2017 р. та задоволити позовні вимоги.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.242 КАС України (в чинній на даний час редакції), рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак, оскаржена позивачем постанова суду першої інстанції від 13.10.2017 року не відповідає вимогам ні щодо законності, ні щодо обгрунтованості судового рішення.

Так, із матеріалів справи та змісту адміністративного позову видно, що позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив двох відповідачів, а саме ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Львові та Інспектора управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_3.

Крім цього, в період судового розгляду справи у наданому запереченні проти адміністративного позову ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Львові просило залучити це ОСОБА_2 до розгляду справи співвідповідачем, оскільки інспектор Данчишин Ю.О. є працівником ОСОБА_2.

Однак, суд першої інстанції, з порушенням вимог статей 49, 51, 122, 128 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року), розглянув справу лише за участі відповідача Інспектора управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_3, а ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Львові до розгляду справи відповідачем не залучив.

При цьому, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до ст.222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема органами внутрішніх справ (Національною поліцією). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, працівники органів і підрозділів Національної поліції (поліцейські) при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції.

Тому, належним відповідачем у справі щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.317 КАС України, порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що у заявленому адміністративному позові позивач ОСОБА_1 заявляв вимоги про визнання незаконними дій Інспектора управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_3 та про скасування постанови серії АР №398188 від 14.06.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак, суд першої інстанції не вирішив позовної вимоги щодо визнання незаконними дій Інспектора поліції ОСОБА_3.

Також, постанова суду першої інстанції від 13.10.2017 року не містить обґрунтувань щодо з'ясованих обставин справи, аналізу досліджених доказів та застосованих норм чинного законодавства, мотивів неврахування наведених позивачем обґрунтувань позовних вимог.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржену постанову суду першої інстанції від 13.10.2017 року слід скасувати і прийняти нову постанову по суті позовних вимог.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що оскарженою постановою Інспектора управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_3 від 14.06.2017 року серії АР №398188 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, у зв'язку з порушенням п.22.3 Правил дорожнього руху України. На позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с. 5).

Із змісту вказаної постанови від 14.06.2017 року видно, що позивач 14.06.2017 року о 13 год. 50 хв., керуючи автомобілем «Камаз 54112», д.н.з. НОМЕР_1 на 610 км. + 200 м. автодороги М-06 Київ Чоп з причіпом бортовим Е д.н.з. НОМЕР_2 перевозив ізоляційну установку, яка була неналежно закріплена та наражала на небезпеку інших учасників дорожнього руху, чим порушив п.22.3 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пунктів 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 р. № 1306 (в редакції на час розглядуваних правовідносин), учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 22.2 розділу 22 ПДР України передбачено, що водій перед початком руху зобов'язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Згідно п.22.3 ПДР України, перевезення вантажу дозволяється за умови, що він: а) не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху; б) не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним; в) не обмежує водієві оглядовості; г) не закриває зовнішніх світлових приладів, світлоповертачів, номерних і розпізнавальних знаків, а також не перешкоджає сприйманню сигналів, що подаються рукою; ґ) не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище.

У відповідності до ч.1 ст.122 КУпАП, порушення правил перевезення вантажів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно статей 276, 280, 283 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 121 - 126 цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що інспектором управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_3 не порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Тому, являються безпідставними доводи позивача про те, що Інспектор поліції вчинив протиправні дії здійснивши розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на місці вчинення порушення та без складання Протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що із відеозапису з нагрудного персонального реєстратора інспектора поліції (а.с. 18) видно, що інспектором поліції після зупинення ТЗ і під час спілкування із водієм було розяснено водію права та обовязки, причини зупинки ТЗ і суть вчиненого порушення. За період оформлення адміністративного правопорушення позивач не заявляв клопотань і не давав пояснень про те, що бажає скористатись юридичною допомогою та не заперечував процесуальних дій Інспектора поліції щодо розгляду справи на місці події. За результатами розгляду Інспектором поліції справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову. Із наслідками вчиненого порушення, порядок сплати штрафу та порядок оскарження постанови водієві також було розяснено.

Таким чином, являються необгрунтованими доводи позивача про те, що Інспектором поліції було порушено його права передбачені статтею 268 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тому, являються необґрунтованими доводи позивача про відсутність вини позивача у вчиненні порушення вимог ПДР України, зокрема щодо перевезення вантажу, який був неналежно закріплений та наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху.

Колегія суддів також враховує, що оскаржена позивачем постанова у справі про адміністративне правопорушення від 14.06.2017 року винесена в межах повноважень, у визначений законодавством спосіб та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення. Адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції частини 1 ст.122 КУпАП.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції від 13.10.2017 р. слід скасувати і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року в адміністративній справі № 352/1045/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Львові, Інспектора управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_3, про визнання незаконними дій, скасування постанови скасувати і прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

ОСОБА_4