Справа № 802/2189/17-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 січня 2018 р. Справа № 802/2189/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Плахотнюка О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Відділу у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 03.08.2017 року він звернувся до Відділу у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, надавши усі необхідні документи визначені п. 96 Порядку ведення Державного земельного кадастру. Разом із тим, 19.08.2017 року відповідачем прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей, у зв'язку із: 1) невідповідності поданих документів вимогам установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру, зокрема, відсутня довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями та викопіювання з кадастрової карти (плану ДЗК); 2) подання заявником документів не в повному обсязі.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом із вимогами її скасування та зобов'язання відповідача внести відповідні зміни до ДЗК.

Ухвалою від 30.11.2017 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою від 19.12.2017 року було відкладено судовий розгляд справи та запропоновано позивачу надати відповідь на поданий відповідачем відзив на позовну заяву, а також запропоновано відповідачу подати заперечення на таку відповідь.

Крім того, ухвалою суду від 23.01.2018 року здійснено заміну первісного відповідача - Відділу у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області належним відповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зокрема зазначив, що викопіювання із кадастрової карти (плану) ДЗК наявне у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому посилання на його відсутність є безпідставними. Крім того, у своїй діяльності державні кадастрові реєстратори повинні керуватись виключно Законом України "Про Державний земельний кадастр" та Порядком ведення Державного земельного кадастру, водночас відповідачем відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК на підставі положень ст. 50 Закону України "Про землеустрій". Також зазначив, що форма державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкція з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель, затверджені Наказом Державного комітету статистики України №377 від 05.11.1998 року, який втратив чинність 01.01.2016 року, а тому вимагати таку довідку у проектах землеустрою, які складенні після 01.01.2016 року, на думку позивача, немає підстав, оскільки не існує жодної затвердженої її форми та порядку видачі. При цьому вважає, що положення ст. 50 Закону України "Про землеустрій", якій вимагаються наявність відповідної довідки, зупинили свою дію до прийняття нормативно правового акта, яким буде визначено її форму.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на обставини, що викладені у запереченнях проти позову (вх. №28062 від 19.12.2017 року) та відзиві на позовну заяву (вх. №941 від 11.01.2018 року). Зокрема вказав на безпідставність посилань представника позивача на те, що у зв'язку з втратою чинності Наказу №377, відповідна довідка з державної статистичної звітності не повинна включатись до проекту землеустрою, адже зміни до ст. 50 Закону України "Про землеустрій" в частині виключення відповідної довідки не вносились, що свідчить про необхідність її включення до проекту землеустрою. Крім того, зміст та вимоги щодо відображення інформації на кадастровій карті (плані) встановленні Порядком ведення Державного земельного кадастру. При цьому у Додатку №7 до даного Порядку визначено форму такого викопіювання та відомості, які воно повинно містити, однак у викопіюванні, яке було долучене позивачем до документації, відповідні відомості були відсутні, що свідчило про його невідповідність Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що рішенням Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 21.12.2016 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,50 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність та постійне користування на території Бохоницької сільської ради, в межах населеного пункту.

В подальшому, на замовлення позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридично-земельний союз "Альянс" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3, який було погоджено згідно висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 17.07.2017 року №2901/82-17.

Встановлено, що 03.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Відділу у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, надавши усі необхідні, на думку позивача, документи визначені, п. 96 Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; документацію із землеустрою та оцінки земель; 3) електронний документ.

Разом із тим, рішенням №РВ-017 від 19.08.2017 року ОСОБА_3 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у зв'язку із:

- невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: статті 50 Закону України "Про землеустрій" (відсутня довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями та викопіювання з кадастрової карти (плану) ДЗК);

- подання заявником документів не в повному обсязі.

Незгода позивача із такою відмовою зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру врегульовано Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про Державний земельний кадастр", регулювання відносин, що виникають при веденні Державного земельного кадастру, здійснюється відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, цього Закону, законів України "Про землеустрій", "Про оцінку земель", "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність", "Про захист персональних даних", інших законів України та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 3 цієї статті визначено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

- заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

- оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

- документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації (ч. 5 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Згідно із ч. 6 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

- невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

- знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Із аналізу наведених положень слідує, що державний реєстратор здійснює державну реєстрацію земельної ділянки на підставі документів визначених ч. 4 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", при цьому невідповідність поданих документів вимогам законодавства є підставою для відмови у проведенні такої реєстрації.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 4 Закону України "Про Державний земельний кадастр", регулювання відносин, що виникають при веденні Державного земельного кадастру, здійснюється, в тому числі, відповідно до Закону України "Про землеустрій".

З огляду на викладене, суд критично оцінює твердження представника позивача на необґрунтованість посилань державного реєстратора на положення ст. 50 Закону України "Про землеустрій", адже саме положеннями цієї статті визначено інформацію яку має містити проект землеустрою на підставі якого і здійснюється державна реєстрації.

Так, відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

В даному ж випадку, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, представник позивача посилається на необґрунтованість тверджень відповідача про відсутність викопіювання з кадастрової карти (плану) ДЗК, адже останній наявний у поданому ним проекті землеустрою.

Надаючи оцінку вказаним посиланням, суд зазначає наступне.

Так, процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначено Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051.

Пунктом 46 цього Порядку визначено, що з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об'єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку виготовляється викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7.

У відповідності до Додатку 7 до даного Порядку, викопіювання з картографічної основи ДЗК, кадастрової карти (плану), окрім інших, має містити: номер викопіювання, дату формування, підпис державного кадастрового реєстратора.

Із наявної у матеріалах справи копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 вбачається, що у останньому дійсно наявне викопіювання кадастрової карти (плану) ДЗК, однак воно не містить зазначеної вище інформації та, як наслідок, не відповідає вимогам Порядку ведення Державного земельного кадастру.

При цьому, суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що ст. 50 Закону України "Про землеустрій" не містить жодних посилань на те, що відповідне викопіювання повинне відповідати вимогами Порядку ведення Державного земельного кадастру, оскільки вказаним Порядком на законодавчому рівні визначено форму та зміст викопіювання з картографічної основи ДЗК, кадастрової карти (плану).

Крім того, жодних застережень щодо розповсюдження вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру на документи, які включаються до проектів землеустрою, Закон України "Про землеустрій" також не містить.

Що ж до посилань представника позивача на те, що на проекти землеустрою, виготовлені після 01.01.2016 року, не розповсюджуються вимоги ст. 50 Закону України "Про землеустрій" в частині, що стосується необхідності надання довідки з державної статистичної звітності про наявність земель, то суд зазначає наступне.

Так, дійсно форма державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкція з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель, були затверджені Наказом Державного комітету статистики України №377 від 05.11.1998 року, який втратив чинність 01.01.2016 року.

Разом із тим, жодних змін до Закону України "Про Землеустрій", які б стосувались виключення із його положень вимог щодо необхідності включення до проектів землеустрою довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, з моменту втрати чинності Наказом №377 від 05.11.1998 року, не вносилось.

Суд звертає увагу на те, що станом як на момент звернення ОСОБА_3 до відповідача, так і на момент розгляду даної справи, вимоги щодо обов'язкового включення до проекту землеустрою довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, встановленні статтею 50 Закону України "Про землеустрій", який має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене, відповідач, встановивши під час розгляду поданих позивачем матеріалів їх невідповідність вимогам законодавствам, а саме Закону України "Про землеустрій", на думку суду, цілком обґрунтовано прийняв рішення №РВ-017 від 19.08.2017 року про відмову у внесені відомостей до Державного земельного кадастру.

Таким чином, позовна вимога про визнання неправомірним та скасування рішення №РВ-017 від 19.08.2017 року про відмову у внесені відомостей до Державного земельного кадастру, не підлягає задоволенню.

Крім того, інша позовна вимога про зобов'язання відповідача внести зміни до ДЗК, задоволенню також не підлягає, позаяк є похідною від вимоги про визнання неправомірним та скасування рішення №РВ-017 від 19.08.2017.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем, суд доходить висновку, що мотивація, на яку посилається останній, не дає суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

За приписами статті 139 КАС України, судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_3 (АДРЕСА_1);

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 25.01.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна