Справа № 808/3229/16
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року Справа № 808/3229/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень та вимог про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі позивач або ФОП ОСОБА_1А.) до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач або Запорізька ОДПІ), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.09.2016 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.09.2016 №041, №042 та вимог про сплату боргу з єдиного внеску від 09.09.2016 №Ф-016 та Ф-017.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі № 808/3229/16, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Розгляд справи неодноразово зупинявся.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено виїзну планову перевірку ФОП ОСОБА_1, в ході якої встановлено порушення вимог податкового законодавства, а саме: віднесення до суми витрат вартості використаного пального, придбаного у постачальників та списаного відповідно до первинних документів за нормою вищою, ніж встановлено чинним законодавством; використання праці неоформлених найманих робітників; невиконання функцій податкового агента при виплаті оподатковуваного доходу у вигляді додаткового блага, що виявилось у придбанні запасних частин на орендований транспортний засіб і віднесення цих витрат до складу валових витрат, при цьому до перевірки не надано підтверджуючих документів щодо виплати суми компенсації за оренду транспорту. Позивач вважає висновки перевірки помилковими, оскільки при використанні пального застосовувались коригуючі коефіцієнти, що не взято до уваги податковим органом; неоформлені працівники проходили стажування у підприємця, що підтверджується відповідними документами з центру зайнятості; ремонт орендованого транспортного засобу проводився відповідно до умов договору оренди. За таких обставин, вважає винесені за результатом перевірки податкові повідомлення-рішення та вимоги протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, у своїх запереченнях від 12 грудня 2016 року (вх. № 35367) посилається на те, що позивачем не надавались первинні документи, які підтверджують обґрунтованість списання пального, використання праці неоформлених осіб та придбання запасних частин на орендований транспортний засіб. У задоволення позову просить відмовити в повному обсязі.

20 листопада 2017 року від представника позивача надійшла заява (вх. №31917) про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження.

За таких обставин, на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця та перебуває на податковому обліку в Запорізькій обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (Відділення у Шевченківському районі).

Відповідно до даних виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців основним видом економічної діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт.

На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77 Податкового кодексу України (далі ПК України), ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», наказу Запорізької ОДПІ від 19.07.2016 №278, направлень від 29.07.2016 №174, №175, відповідно до плану-графіка на 3 квартал 2016 року фахівцями Запорізької ОДПІ з 29.07.2016 по 18.08.2016 проведено виїзну планову документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань правильності визначення сукупного оподатковуваного доходу за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015. За результатами перевірки складено акт від 26.08.2016 №31/08-29-13-04/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- п. 5 р. IV, п.п. 8, п.п. 1 п. 2 р. III Наказу від 02.10.2015 №859, а саме порушення порядку заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.4 ст. 177 ПК України, а саме необґрунтоване включення до складу валових витрат на загальну суму 409613,37 грн., які не підтверджені первинними документами, що засвідчують використання дизельного пального в господарській діяльності;

- п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2 п. 168.1, п.п. 168.4.1 п. 168.4 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України в частині своєчасності та повноти нарахування, утримання та перерахування податку на доходи фізичних осіб в період 2-3 кв. 2015 року, в результаті чого занижено податок на загальну суму 1056,73 грн.;

- -п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, п. 1.2, п. 3.2, п. 3.3, п. 3.4, п. 3.5 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020 та Наказу Міндоходів України від 21.01.2014 №49, а саме в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) суми нарахованих (виплачених) доходів відображені не в повному обсязі;

- п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, а саме занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 2541,81 грн.;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, ч. 7, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а саме заниження за період 2013-2015 років суми чистого доходу від підприємницької діяльності, в результаті чого занижено зобовязання зі сплати єдиного внеску на суму 142135,84 грн.;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 5, ч. 7 ст. 8, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а саме у звітності сум нарахованої заробітної плати встановлено заниження сум нарахованої заробітної плати у 2015 році на загальну суму 7 316 грн., в результаті чого занижено зобовязання зі сплати єдиного внеску у 2015 році на суму 3015,65 грн.

За результатами перевірки відповідачем винесено наступні рішення та вимоги:

- податкове повідомлення-рішення від 09.09.2016 №, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб;

- податкове повідомлення-рішення від 09.09.2016 №, яким збільшено податкове зобовязання на суму 68814,34 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 17203,59 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- податкове повідомлення-рішення від 09.09.2016 №, яким збільшено податкове зобовязання на суму 3598,55 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 2311,67 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.09.2016 №041, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 301,57 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.09.2016 №042, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 23779,16 грн.;

- вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску від 09.09.2016 №Ф-017 на суму 3015,66 грн.;

- вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску від 09.09.2016 №Ф-016 на суму 142135,84 грн.;

Не погоджуючись з висновками перевірки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність винесення відповідачем вищевказаних рішень, суд виходить з наступного.

Щодо висновків перевірки про віднесення до суми витрат вартості використаного пального на загальну суму 409613,37 грн., придбаного у постачальників та списаного відповідно до первинних документів за нормою вищою, ніж встановлено чинним законодавством слід зазначити таке.

Відповідно до Наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» (далі-Наказ №43) нормування витрат палива - це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючи коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації.

Підпунктом 1.1 розділу 1 Наказу №43 для автомобілів встановлюються такі види норм витрат палива:

- базова лінійна норма на пробіг автомобіля - на 100 км;

- норма на виконання транспортної роботи (враховує додаткові витрати палива при русі автомобіля з вантажем) - на 100 тонно-кілометрів (т·км);

- норма на одну тонну спорядженої маси Hg (враховує додаткові витрати палива при зміні спорядженої маси автомобіля, причепа або напівпричепа);

- норма на поїздку з вантажем (враховує збільшення витрат палива, пов'язане з маневруванням та виконанням операцій завантаження і розвантаження) - на одну поїздку;

- норма на пробіг при виконанні спеціальної роботи - на 100 км;

- норма на роботу спеціального обладнання, встановленого на автомобілях, - на годину або на виконану операцію;

- базова норма на роботу автономного (незалежного) обігрівача - на одну годину його роботи.

Відповідно до п. 1.2 р. 1 Наказу №43 базові лінійні норми по типах автомобілів наведені в таблицях додатків А і Б в розрізі моделей (модифікацій) автомобілів в алфавітному порядку (за українським та латинським алфавітом).

Пунктом 1.3 розділу 1 Наказу №43 передбачено, що фактичні витрати палива на виконання транспортної роботи збільшуються в умовах експлуатації, що включають здійснення великої кількості зупинок і фаз розгону-вибігу-гальмування на одиницю шляху, підвищений опір коченню (неякісне дорожнє покриття, дороги із щебеню (гравію), ґрунтові дороги тощо), горбистий рельєф місцевості.

Більші значення норм на виконання транспортної роботи (що підпадають під застосування коригуючих коефіцієнтів, зазначених у пп. 3.1.1.2, 3.1.2, 3.1.3, 3.1.5 - 3.1.8, 3.1.15) при роботі за межами міста використовуються на частину маршруту з відповідними умовами руху, що повинно бути належним чином задокументовано (записами відповідальних осіб у дорожніх листах та/або інших звітних документах).

Право встановлення конкретних величин норм витрат палива на виконання транспортної роботи у регламентованих межах надається керівникам підприємств.

Визначений підприємством порядок встановлення та використання норм витрат палива на виконання транспортної роботи затверджується наказом (розпорядженням) по підприємству.

Пунктом 1.9 розділу 1 Наказу №43 встановлено, що нормативні витрати палива для кожного конкретного автомобіля (обладнання) розраховують за наведеними в розділі 4 формулами залежно від типу автомобіля (обладнання) та його призначення із застосуванням зазначених у розділах 1 і 2 норм витрат палива, а також коефіцієнтів їх коригування, наведених у розділі 3.

Зазначені у розділах 1 і 2 норми витрат палива та у розділі 3 коефіцієнти їх коригування, встановлюють (за їх граничними значеннями) гранично допустимі нормативи витрат палива.

Конкретні значення нормативних витрат палива встановлюються підприємствами залежно від фактичних потреб (але не вище гранично допустимих значень) відповідно до певних умов експлуатації та за умови, що:

виконуються рекомендації заводу - виробника автомобіля (обладнання) щодо його експлуатації (включаючи режими використання, належне технічне обслуговування тощо);

автомобіль (обладнання) перебуває у задовільному технічному стані;

дотримуються вимоги щодо раціонального використання автомобіля (обладнання) відповідно до його експлуатаційної документації, а також безпечної та прийнятної економної манери його експлуатації (водіння із дотриманням Правил дорожнього руху тощо).

Підприємство на підставі аналізу причин відхилень фактичних витрат палива, що можуть змінюватися у часі або за певних умов, від встановлених ним нормативних витрат може змінювати встановлені нормативні витрати відповідно до зміни умов експлуатації або, у разі потреби, вживати заходів щодо усунення причин збільшення фактичної витрати палива понад встановлену підприємством нормативну витрату палива. Таким чином, можна завчасно виявити й усунути технічні несправності автомобіля (обладнання) або вжити заходів щодо впровадження (дотримання водіями) безпечних та прийнятних економних методів керування транспортними засобами, забезпечення раціонального використання техніки тощо.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.4, 3.1.8, 3.1.10 п. 3.1 р. 3 Наказу №43 норми витрат палива підвищуються у таких випадках: робота в холодну пору року; робота в гірській місцевості та/або на маршрутах з горбистим рельєфом; робота в міських умовах; робота в надважких дорожніх умовах на дорогах загального користування в період сезонного бездоріжжя, снігових чи піщаних заметів, сильного снігопаду та ожеледиці, паводків та інших стихійних лих; для автомобілів, що експлуатуються більше 5 років.

Згідно п.п. 3.5.1 п. 3.5 р. 3 Наказу №43 дорожні, кліматичні та інші експлуатаційні фактори враховуються шляхом застосування коригуючих коефіцієнтів, наведених у формі відсотків підвищення або зниження базового значення норми.

Для коригування лінійних норм можуть застосовуватися всі зазначені у розділі 3 коригуючі коефіцієнти, але із врахуванням наведених у цьому розділі обмежень.

Відповідно до п.п 3.5.4 п. 3.5 р. 3 Наказу №43 фактичні потреби та нормативні витрати палива визначають за звітними документами (встановленими підприємствами, у тому числі - з використанням сучасних інформаційних технологій та супутникових систем навігації тощо) із наведенням умов експлуатації, до яких можуть бути застосовані відповідні коефіцієнти коригування базової норми, що враховують вплив на споживання палива тих чи інших умов.

Підпунктом 3.5.8 пункту 3.5 розділу 3 Наказу №43 встановлено, що конкретні величини коефіцієнтів у регламентованих межах та терміни їх дії встановлюються безпосередньо керівниками підприємств і затверджуються наказом (розпорядженням) по підприємству.

На виконання вимог Наказу №43 ФОП ОСОБА_1 видано накази від 01.01.2013, 01.01.2014, 0101.2015 «Про перезатвердження норм витрат палива», якими затверджуються норми витрат пального на транспортні засоби. Пунктом 2 наказів передбачено, що затверджені цими наказами норми можуть бути збільшені у розмірі та за умов, наведених у Додатку 1. Настання умов, за яких застосовується надбавка до норм витрат пального, повинна бути відповідним чином задокументована записами у шляхових листах.

Позивачем до матеріалів справи додано копії подорожніх листів з відмітками про проходження автомобілем особливих умов, за яких збільшується норма витрата палива, та копії розрахунків списання палива за кожним маршрутом.

Відповідно до п. 138.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України (у редакції до 01.10.2015) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 177.4 статті 174 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм, з урахуванням того, що ФОП ОСОБА_1 до матеріалів справи надано первинні документи (подорожні листи), які підтверджують використання пального в господарській діяльності, а також накази, якими передбачено використання коригуючих коефіцієнтів при розрахунку норм витрат пального, суд доходить висновку про правомірність списання позивачем пального на загальну суму 409 613, 37 грн.

Щодо використання ФОП ОСОБА_1 праці неоформлених робітників суд зазначає наступне.

Перевіркою виявлено у 2015 році двох неоформлених працівників водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які здійснювали перевезення вантажу без укладення трудових договорів.

Позивачем до матеріалів справи надано копію договору від 23.06.2015 №107, укладеного з Шевченківським районним центром зайнятості м. Запоріжжя, предметом якого є стажування безробітних у кількості 1 чол. за направленням центру зайнятості за спеціальністю «водій автотранспортних засобів» зі строком навчання з 25.06.2015 по 25.08.2015 на безоплатній основі. Відповідно до наказу від 25.06.2015 №25/06/15 ОСОБА_2 прийнято на професійне навчання до ФОП ОСОБА_1 Навчання відбувалось за направленням центру зайнятості від 25.06.2015 за затвердженою програмою стажування. 26.08.2015 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено трудовий договір.

Крім того, до матеріалів справи надано копію договору від 06.07.2015 №00004, укладеного з Шевченківським районним центром зайнятості м.Запоріжжя, предметом якого є організація професійного навчання 1 безробітного на замовлення ФОП ОСОБА_1 та його працевлаштування після завершення навчання. Відповідно до наказу від 17.07.2015 №17/07/15 ОСОБА_3 прийнято на професійне навчання до ФОП ОСОБА_1 Навчання відбувалось за затвердженою програмою стажування. 23.09.2015 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено трудовий договір.

Відповідно до приписів п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 171.1 ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців).

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 1 п. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI встановлено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно абз. 4 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Позивачем доведено, що водії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проходили професійне навчання на безоплатній основі, а відтак у ФОП ОСОБА_1 не виникло обовязку утримувати податки з цих осіб та сплачувати єдиний внесок за них, оскільки вони не набули статусу найманих працівників в період проходження стажування (навчання), отже оскаржувані рішення податкового органу та вимоги про сплату боргу з єдиного соціального внеску є протиправними.

Щодо виявлення податковим органом порушення позивачем вимог п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, а саме невиконання функцій податкового агента при виплаті оподатковуваного доходу у вигляді додаткового блага суд зазначає наступне.

02.09.2014 між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір найму (оренди) майна (транспортного засобу).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець (ОСОБА_4В.) передає, а орендар приймає в тимчасове користування з метою перевезення вантажів вантажний сідловий тягач-Е марки DAF модель 95 XF 380, рік випуску 2001.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 4.3, 4.5 Договору орендар зобовязаний своєчасно проводити капітальний та поточний ремонт орендованого майна. В разі пошкодження орендованого майна під час оренди, поновити його за свій рахунок.

Додатковою угодою від 31.12.2015 п. 3.1 Договору викладено у наступній редакції: «орендна плата встановлюється за домовленістю сторін. Кінцевий строк розрахунків наступає 31.12.2016».

На думку податкового органу, оскільки позивачем не надано підтверджуючих документів щодо виплати суми компенсації за оренду транспортного засобу, ОСОБА_4 отримав додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт/послуг), що виявилось у придбанні запасних частин на автомобіль DAF модель 95 XF 380, витрати на які віднесено позивачем до складу валових витрат.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів або особи, які їх експлуатують, зобов'язані забезпечувати своєчасне і в повному обсязі проведення робіт по їх технічному обслуговуванню і ремонту згідно з нормативами, встановленими виробниками відповідних транспортних засобів.

Згідно абз «г» п.п. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138 ПК України (у чинній на момент спірних правовідносин редакції) до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Відповідно до п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Згідно п.п. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платником податку є податковий агент.

Підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначає, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;

Згідно п.п. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

З вищенаведених норм вбачається, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб у вигляді додаткового блага є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Суд не може погодитися з висновками контролюючого органу про отримання ОСОБА_4 доходу у вигляді додаткового блага, оскільки податковою не доведено, що транспортний засіб марки DAF модель 95 XF 380 використовувався позивачем на безоплатній основі, а витрати на придбання запасних частин до нього безпідставно включено до складу валових витрат. Висновки податкового органу спростовуються додатковою угодою від 31.12.2015, відповідно до якої кінцевий строк розрахунків за договором оренди наступає 31.12.2016. Таким чином, позивач не міг надати до перевірки докази оплати за використання орендованого транспортного засобу. Ремонт автомобілю здійснювався відповідно до умов договору оренди та вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 09 вересня 2016 року №, №, №.

3. Визнати протиправними та скасувати рішення Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09 вересня 2016 року №041 та №042.

4. Визнати протиправними та скасувати вимоги Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу зі сплати єдиного внеску від 09 вересня 2016 року №Ф-016 та №Ф-017.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2616 грн. 70 коп. (дві тисячі шістсот шістнадцять гривень сімдесят копійок) присудити на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко