Справа № 804/6264/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2016 р. Справа № 804/6264/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н. В.
розглянувши в порядку пиьмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ленінського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про визнання дій протиправними та скасування постанов, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Ленінського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», в якому позивач, просить:
- визнати неправомірними дії Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо відкриття виконавчого провадження від 06.09.2016 ВП № 52108993 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Римської Анастасії Вікторівни від 05.10.2010 за реєстровим номером № 2262, та щодо стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 52108993;
- скасувати постанову ВП № 52108993 від 06.09.2016 про відкриття виконавчого провадження;
- скасувати постанову ВП № 52108993 від 14.09.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 05.10.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською Анастасією Вікторівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 2262, за яким запропоновано звернути стягнення на житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке їй належить на праві приватної власності, за рахунок реалізації цього нерухомого майна задовольнити вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» у розмірі 89 210,26 доларів США та 109745,51 грн., на підставі договору іпотеки від 28 листопада 2007 року № 5888466 для задоволення вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» за кредитним договором від 28 листопада 2007 року № 5886520, укладеного між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та нею. На підставі виконавчого напису приватного нотаріуса № 2262, виданого 05.10.2010 року, щодо стягнення заборгованості у розмірі 109 745,51 грн., 06.09.2016 року головним державним виконавцем Ленінського ВДВС міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Єремєєвою О.О. постановою ВП № 52108993 від 06.09.2016 року відкрито виконавче провадження.
Позивач вважає, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження суперечать вимогам законодавства та порушують її права та законні інтереси.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, надала письмові заперечення, у яких просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису № 2262, виданого 05.10.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2, на користь задоволення вимог ПАТ "ПУМБ" боргу на загальну суму 89 210,26 доларів США та 109 745,51 грн.
На підставі заяви стягувача та оригіналу виконавчого документу, державним виконавцем керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2016 року. Рішення суду в установлені строки боржником не виконано, таким чином державним виконавцем з урахуванням наслідків ст.ст. 27, 28 Закону України «Про виконавче провадження» було розпочате його примусове виконання та винесено постанову пре стягнення виконавчого збору від 14.09.2016 року у розмірі 10 974,55 гри.
Проте, начальником відділу було проведено перевірку даного виконавчого провадження, якою було встановлено, що державному виконавцю Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Єремєєвої Олени Олександрівни при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження було допущено помилку, а саме: в резолютивній частині постанови про відкриття виконавчого документа борг вказаний без урахування суми доларів США. Даною постановою було постановлено скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.10.2016, внести зміни в резолютивну частину постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2016, винести постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».
Державним виконавцем 09.11.2016 було винесено постанову про скасування процесуального документу від 13.10.2016 року, виправлено помилку у постанові про відкриття від 06.09.2016 року та у постанові про стягнення виконавчого збору від 14.09.2016 року, та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 09.11.2016 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».
Таким чином, Ленінський відділ Державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суду не повідомив.
Частиною 6 ст. 128 КАС України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи те, що представник третьої особи у судове засідання не з'явився, ухвалою суду від 21.11.2016 року відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.10.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською Анастасією Вікторівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 2262, за яким запропоновано звернути стягнення на житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2, за рахунок реалізації цього нерухомого майна задовольнити вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» у розмірі 89 210,26 доларів США та 109 745,51 грн., на підставі договору іпотеки від 28 листопада 2007 року № 5888466 для задоволення вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» за кредитним договором від 28 листопада 2007 року № 5886520, укладеного між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_2.
Також, судом встановлено, що 06.09.2016 року головним державним виконавцем Ленінського ВДВС міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Єремєєвою О.О. постановою ВП № 52108993 від 06.09.2016 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису вказаного приватного нотаріуса № 2262, виданого 05.10.2010 року, щодо стягнення заборгованості у розмірі 109 745,51 грн.
Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 52108993 від 06.09.2016 року отримана позивачем 13.09.2016 року.

14.09.2016 року головним державним виконавцем Єремєєвою О.О. було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 52108993 у розмірі 10 974, 55 грн.

Також, судом встановлено, що після відкриття провадження у даній справі, начальником відділу Ленінського ВДВС міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було проведено перевірку виконавчого провадження, якою встановлено, що державному виконавцю Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Єремєєвою Оленою Олександрівною при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження було допущено помилку, а саме: в резолютивній частині постанови про відкриття виконавчого документа борг вказаний без урахування суми доларів США.

У зв'язку з чим, державним виконавцем 09.11.2016 було винесено постанову про скасування процесуального документу від 13.10.2016 року, виправлено помилку у постанові про відкриття від 06.09.2016 року та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.11.2016 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про державну виконавчу службу», а саме частиною другою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення суду.

Частина перша статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими, зокрема, сума зобов'язань становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

З аналізу заяви ПАТ «Перший Український Міжнарожний Банк» про відкриття виконавчого провадження, вбачається, що останній просить прийняти на примусове виконання виконавчий напис нотаріуса за № 2262, виданий 05 жовтня 2010 року, та звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості у розмірі 89 210,26 доларів США та 109 745,51.

Отже, стягувач просив звернути стягнення саме на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису.

Таким чином, виконавчий напис приватного нотаріуса чітко визначає спосіб у який запропоновано задовольнити вимоги стягувача.

Проте, діючим законодавством України не передбачено право чи обов'язок державного виконавця відкривати виконавче провадження щодо виконання виконавчого документа у певній окремій частині, на свій самостійний розсуд без рішення суду чи іншого органу, який видав виконавчий документ та виділяти частку, яка є невід'ємною складовою загальної суми боргу.

З аналізу викладеного, суд приходить до висновку, що державний виконавець всупереч вимогам ст. ст. 17, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса у якому самостійно та на свій власний розсуд звернув стягнення на частку від загальної суми, яка повинна була бути погашеною в рахунок заборгованості після реєстрації нерухомого майна у визначений законом спосіб.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», за яким: протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за мови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме гашюве майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів, для квартири і 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених аконом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

За вимогами п. 9 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або дійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Так, згідно з дослідженими доказами, судом встановлено, що вказане нерухоме житлове майно надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті та використовується як місце постійного проживання позивача.

Отже, з урахуванням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян Укрнаїни, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» державним виконавцем протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2016 року.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, після проведення перевірки матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державному виконавцю Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Єремєєвою Оленою Олександрівною при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження було допущено помилку, а саме: в резолютивній частині постанови про відкриття виконавчого документа борг вказаний без урахування суми доларів США.

У зв'язку з чим, державним виконавцем 09.11.2016 було винесено постанову про скасування процесуального документу від 13.10.2016 року, виправлено помилку у постанові про відкриття від 06.09.2016 року та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 09.11.2016 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Проте, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.09.2016 року державним виконавцем скасована так і не була. Також, залишається не зрозумілою постанова від 09.11.2016 року про скасування процесуального документу, у якій державний виконавець скасовує постанову про повернення державного документу стягувачу.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що постанова ВП № 52108993 про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2016 року, винесена з порушенням вимог ст. 17, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження», а відповідно є протиправною та підлягає скасуванню.

У зв'язку зі скасуванням постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2016 року, протиправною є постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.09.2016 року та відлягає скасуванню відповідно.

Таким, чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання дій Ленінського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Римської Анастасії Вікторівни від 05.10.2010 року за реєстровим номером № 2262 та щодо стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52108993 протиправними, суд зазначає наступне.

Суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч.3 ст.2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Оцінка дій державного виконавця щодо винесення ним будь-яких рішень надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження таких рішень.

Між тим самі дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса за наявності винесеної за їх наслідками постанови про відкриття виконавчого не можуть призвести до порушення прав та охоронюваних інтересів особи, а стали підставою для винесення оскаржуваних постанов.

Суд, задовольняючи вимоги позивача про визнання протиправними та скасування спірних постанов державного виконавця, вже надав оцінку діям державного виконавця щодо винесення таких рішень, а за наявності винесеної постанови про відкриття виконавчого провадження належним способом захисту порушеного права є її скасування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання дій Ленінського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Римської Анастасії Вікторівни від 05.10.2010 року за реєстровим номером № 2262 та щодо стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52108993 протиправними, не підлягають задоволенню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає його змісту.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 86 вищевказаного Кодексу, зазначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішені справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю, або частково.

З огляду на сукупність викладених обставин, з урахуванням вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо судового збору, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Ленінського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про визнання неправомірними дій та скасування постанов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2016 ВП № 52108993.

Визнати протиправною та скасувати постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.09.2016 року ВП № 52108993.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ленінського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог у сумі 1 102,40 (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок) грн.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 21.11.2016 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді Н.В. Турлакова Н.В. Турлакова В.С. Андреєв