Справа № 826/9024/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

22 січня 2018 року 10:36 №826/9024/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №21297-1305 від 26.04.2017,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Малогіної A.O.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 22 січня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, яки брали участь у розгляді справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №21297-1305 від 26.04.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправними та підлягає скасуванню, оскільки воно винесене з порушенням відповідачем податкового законодавства, з огляду на відсутність у позивача об'єкта оподаткування.

Відповідач проти позову заперечував, зазначивши про наявність правових підстав для винесення спірного податкового повідомлення-рішення №21297-1305 від 26.04.2017. У відзиві на позов відповідачем наведений розрахунок податкового зобов'язання, що визначений оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві 26.04.2017 винесено податкове повідомлення-рішення №21297-1305, яким позивачеві нараховано податкове зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 130277,60 грн.

За посиланням відповідача, підставою для нарахування грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік слугував укладений між ОСОБА_1 та Київською міською радою договір оренди земельної ділянки від 15.08.2007 строком на 10 років.

Так, об'єктом оренди за вказаним договором є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування АДРЕСА_1; цільове призначення - для експлуатації та обслуговування будівель виробничої бази; кадастровий номер НОМЕР_2.

Матеріали справи свідчать, що 30.03.2016 між ОСОБА_1 (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Євроліфт сервіс» (покупець) укладено договір купівлі-продажу частини нежилих будівель: сушильні камери, компресорна (літера «О»), площею -170,30 кв.м., котельня стара (літера «П»), площею - 131,90 кв.м., що складає 3/1000 частини від майнового комплексу, загальною площею - 9128,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа відчужуваних будівель складає 302,2 кв.м.

Вищезазначені нежитлові будівлі знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яку продавець орендує згідно договору оренди земельної ділянки від 15.08.2007.

Згідно доводів позивача право користування земельною ділянкою, яка виступає об'єктом оподаткування земельного податку (орендної плати за землю), в силу положень статей 120, 141 Земельного кодексу України, припинилося 30.03.2016, а саме - з моменту укладання договору купівлі-продажу, за яким ним відчужено право власності на нежилі будівлі, що знаходяться на орендованій земельній ділянці.

Позивач не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно статті 206 Земельного кодексу України використання землі є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом пунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

У відповідності до пункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно положень пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України, у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Пунктом 286.5 статті 286 цього Кодексу встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Статтею 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до пунктів: "а", "е" частини першої статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Судом встановлено, що право власності за договором купівлі-продажу частин нежилих будівель від 30.03.2016, які знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.03.2016 за номером 112.

Таким чином, в розумінні статті 141 Земельного кодексу України право користування (на умовах оренди) позивача на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для експлуатації та обслуговування будівель виробничої бази, припинено з 30.03.2016.

Окрім того, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.06.2017 №754/9144/16-ц позов ОСОБА_1 до Київської міської ради задоволено: розірвано договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (літери О, П), розміром 0,1321 га (кадастровий номер НОМЕР_2) від 15.08.2007.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

Враховуючи, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.06.2017 №754/9144/16-ц набрало законної сили 01.07.2017, то воно є обов'язковим до виконання.

Як вбачається з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення сума податкового зобов'язання нарахована за 2017 рік.

Отже враховуючи, що фактично право користування позивача було припинене 30.03.2016, нарахування у 2017 році зобов'язання у вигляді орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 130277,60 грн. є неправомірним та суперечить пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України.

Додатково суд звертає увагу, що згідно доводів відповідача, грошове зобов'язання визначено позивачеві за весь 2017 рік, в той час як договір оренди земельної ділянки від 15.08.2007 був укладений строком на 10 років, тобто до 15.08.2017.

Також позивачем наголошено, а відповідачем це не спростовано, що при визначенні оскаржуваним повідомленням-рішенням грошового зобов'язання із орендної плати, відповідачем неправильно застосовано нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на підтвердження чого позивачем надано витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24.03.2017.

Окрім того, матеріали справи свідчать, що товариством з обмеженою відповідальністю «Євроліфт сервіс» здійснювалась протягом 2017 року оплата податку на землю, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-244, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 26.04.2017 №21297-1305.

Стягнути з Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 1302,28 грн. (одна тисяча триста дві грн. 28 коп.), що підтверджується квитанцією від 18.07.2017 №0.0.809389049_1).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення складено 25.01.2018.