Справа № 804/5369/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 р. Справа № 804/5369/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №5452-1303 від 07.06.2017р., -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2017р. ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 07.06.2017р. №5452-1303 про визначення суми грошового зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб на суму 1610,69 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням норм закону, висновки податкового органу є помилковими з огляду на те, що позивач не є власником нежилого приміщення, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, буд.57 приміщення 42, між позивачем та Криворізькою міською радою не існує жодних договорів оренди земельних ділянок, не має даних і щодо користування земельними ділянками ні у Державному земельному кадастрі, ні у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Власник нежитлового приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку повинен сплачувати до бюджету податок за площі під такими приміщеннями з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати реєстрації права власності на нерухоме майно за п.287.8 ст.287 Податкового кодексу України, проте порядок передання у користування земельних ділянок під багатоквартирними будинками Урядом не розроблений, а тому за ст.42 Земельного кодексу України такі земельні ділянки перебувають у користуванні організацій, які здійснюють управління цими будинками. Окрім того, на підтвердження своєї позиції посилається і на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2016р. у справі №804/16031/15 та у справі №804/6405/16. Також позивач вказує і на те, що відповідачем не було додано до оспорюваного податкового повідомлення-рішення відповідного розрахунку грошового зобовязання в порушення п.58.2 ст.58 Податкового кодексу України та вказане оспорюване рішення було направлено на адресу позивача з порушенням строків, встановлених п.3 п.9 Порядку надсилання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків. У доповненнях до позову від 15.09.2017р. позивач зазначає, що для розрахунку земельного податку використовуються дані Державного земельного кадастру, проте згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які права, які зареєстровані за позивачем, у тому числі і право на земельну ділянку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Соборності (Косіора), 57 з урахуванням того, що приміщення 42 за вказаною адресою їй не належить, а його власником є ОСОБА_4, а тому вважає, що доводи відповідача про законність нарахування земельного податку є необґрунтованими.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином 03.10.2017р., що підтверджується наявною в матеріалах розпискою представника відповідача (а.с.51).

04.10.2017р. представник відповідача надав до канцелярії суду письмові заперечення на позов, у яких просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог повністю посилаючись на те, що за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням позивачеві було визначено суму грошового зобовязання по земельному податку з фізичних осіб за 2017р. у розмірі 1610,69 грн. на підставі того, що позивач згідно договору іпотеки є власником нежитлового приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Соборності (Косіора)АДРЕСА_1 загальною площею 81,1 кв.м., а також відповідно до Тимчасової угоди № 4195/366/4 від 14.08.2008р. строком дії договору 1 рік, а тому вважає, що позивачу була надана земельна ділянка загальною площею 126 кв.м. у користування, позивач є землекористувачем, оскільки за вказаним договором земельна ділянка не була повернута землекористувачам. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником нежитлових приміщень, вбудованих в перший поверх багатоповерхового житлового будинку за адресою: м. Кривий Ріг, будинок 57 приміщення 42 та з урахуванням даних Держгеокадастру про розмір нормативної грошової оцінки, рішення Криворізької міської ради №1522 від 29.03.2017р. за 2017р. було визначено грошове зобовязання по сплаті земельного податку у загальній сумі 1610,69 грн. За викладеного, відповідач вважає, що під час винесення оспорюваного податкового повідомлення-рішення він діяв у спосіб та у порядку, визначеному чинним законодавством, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Також 25.10.2017р. представник відповідача подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з неможливістю забезпечення явки представника у судове засідання 26.10.2017р. (а.с.68).

Розглянувши вказане клопотання представника відповідача, вислухавши думку позивача, який проти даного клопотання заперечував, дослідивши докази на підтвердження причин поважності неявки представника відповідача в судове засідання, які стали підставою для подання клопотання про відкладення розгляду даної справи, суд не вбачає обґрунтованих підстав для його задоволення з огляду на те, що представником відповідача не надано доказів причин поважності неможливості забезпечити участь свого представника у судове засідання з урахуванням того, що про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином 03.10.2017р., як субєкт владних повноважень зобовязаний був забезпечити участь свого представника у даному судовому засіданні виходячи зі строків розгляду справи, встановлених ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, а також виходячи з того, що розгляд справи було зупинено за клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи, яке було призначене на 26.09.2017р. до 26.10.2017р.

За викладеного, суд приходить до висновку, що, представник відповідача, зловживаючи своїм процесуальним правом, подав вдруге клопотання про відкладення розгляду справи без надання відповідних належних доказів на підтвердження поданого клопотання про відкладення розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне визнати неявку представника відповідача в судове засідання не поважною та розглянути дану справу за відсутності представника відповідача з урахуванням наданих письмових заперечень на позов у відповідності до вимог ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи наведене, неявку представника відповідача в судове засідання без поважної причини з урахуванням розглянутого судом клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, строки вирішення спору, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами виходячи з вимог ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі.

03.07.2007р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування нежилого приміщення загальною площею 81,1 кв.м., що знаходиться на першому поверсі пятиповерхового житлового будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Косіора ( зараз вул. Соборності) за № 57, приміщення за № 42, що підтверджується відповідною копією договору дарування ВЕМ №588103 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 299 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.02.2007р., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №13702070 від 26.02.2007р., а також і копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №29684494 від 19.11.2014р. (а.с. 25, 40-42).

Факти того, що вказане вище нежитлове приміщення № 42 по вул. Соборності (Косіора), буд.57 належить ОСОБА_4 встановлені також і за постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2016р. у справі №804/6405/16, , яка набрала законної сили 24.10.2017р. та копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.22-24).

В той же час, 07.06.2017р. відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення за №5452-1303 у відповідності до вимог п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54,п.286.5 ст.286 ПК України за яким позивачеві, як власнику нежитлового приміщення №42 по вул. Соборності, буд.57, прим.42, було визначено суму податкового зобовязання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 1610,69 грн., що підтверджується копією відповідного податкового повідомлення-рішення, а також і змістом заперечень відповідача (а.с.13, 53-54).

Позивач оспорює вказане вище податкове повідомлення-рішення, просить визнати його протиправним і скасувати посилаючись на те, що вона не є власником вказаного приміщення, власником вказаного нежитлового приміщення, яке розташоване у багатоповерховому житловому будинку, є ОСОБА_4, а також зазначає, що згідно даних Державного земельного кадастру, даних Державного реєстру речових прав відсутні відомості про те, що вона є власником чи користувачем земельної ділянки, договори оренди із Криворізькою міською радою позивачем не укладались, а тому відсутні і підстави для нарахування їй земельного податку у відповідності до вимог п.287.8 ст.287 ПК України, ст.42 Земельного кодексу України, з урахуванням ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2016р. у справі №804/16031/15 та постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2016р. у справі №804/6405/16.

Заслухавши позивача, який брав участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі,споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі,споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.2011р. набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до п.1.1 статті 1 ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під ас здійснення податкового контролю, а також відповідальністю за порушення податкового законодавства.

За змістом п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно ст.ст. 269, 270 Податкового кодексу України платниками земельного податку є, зокрема, власники земельних ділянок та землекористувачі, а обєктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або у користуванні.

Приписами п.288.1 ст.288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно - п.287.8 ст. 287 ПК України

Разом з тим, підставою для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру п.286.1 ст.286 ПК України.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою п.287.1 ст.287 ПК України.

У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952 (далі Закон № 1952) передбачено, що державній реєстрації підлягають право власності, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що платниками земельного податку є землекористувачі земельних ділянок, які перебувають у власності такого землекористувача або у користуванні за договором оренди земельної ділянки та такі права є зареєстрованими у встановленому законом порядку у Державному реєстрі речових право на нерухоме майно згідно до вимог Закону №1952, при цьому, підставами для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, за ОСОБА_3 станом на 2017р. жодні права, а саме: ні право власності на нерухоме майно (нежитлове приміщення), ні право користування земельною ділянкою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Соборності (Косіора), будинок 57 приміщення 42 не зареєстровані, такі відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №722222843 від 03.11.2016р. (а.с. 39).

Також відсутні відомості щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Соборності (Косіора), будинок 57 і у Державному земельному кадастрі, що підтверджується копією повідомлення про відмову у наданні таких відомостей з Державного земельного кадастру від 18.10.2017р. (а.с.72).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що вказане нежитлове приміщення №42 по вул. Соборності (Косіора), буд. 57 належить ОСОБА_4 згідно наявних в матеріалах справи копій документів, зокрема, копією договору дарування ВЕМ №588103 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №299 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.02.2007р., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №13702070 від 26.02.2007р., а також і копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №29684494 від 19.11.2014р. (а.с. 25, 40-42).

Обізнаність контролюючого органу стосовно того, що вказане нежитлове приміщення №42, яке розташоване у багатоповерховому житловому будинку № 57 по вул. Соборності (Косіора) у м. Кривому розі належить саме ОСОБА_4 підтверджується і змістом копії постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2016р. у справі №804/6405/16 із якої судом встановлено, що контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення №10473-1303 від 30.06.2016р. про визначення ОСОБА_4 податкового зобовязання по земельному податку за 2016р., яке було визнано протиправним та скасоване, дане рішення набрало законної сили 24.10.2017р. (а.с.22-24).

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини у справі, встановлені у ході судового розгляду даної справи, проаналізувавши норми чинного податкового законодавства, суд приходить до висновку про протиправність прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення позивачеві про визначення суми податкового зобовязання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2017р. у розмірі 1610,69 грн. з урахуванням того, що позивач не являється ні власником вказаного вище нежитлового приміщення, ні користувачем відповідної земельної ділянки, оскільки такі дані у Державному реєстрі речових прав та у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки відсутні (а.с.39,72).

Протиправність нарахування позивачеві податкового зобовязання по земельному податку за 2015р. за нежиле приміщення, розташоване у багатоквартирному житловому будинку була також встановлена і за постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2015р. у справі №804/16031/15, яка залишена без змін за ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2016р. копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 21).

У відповідності до вимог ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в судове засідання без поважної причини свого представника для участі в судовому засіданні не направив, а також і не надав належних та допустимих доказів правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням обставин встановлених у ході судового розгляду справи та доказів, які не спростовані відповідачем жодними доказами у відповідності до вимог ст.69-70 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення доводи представника відповідача у письмових запереченнях про те, що позивач є власником вищевказаного нежитлового приміщення на підставі договору іпотеки про що свідчить дані Інформаційної довідки за №97055846 від 12.09.2017р. щодо реєстрації іпотеки, з огляду на те, що договір іпотеки не може бути підтвердженням права власності позивача на вказане нерухоме майно, оскільки у відповідності до вимог Закону №1952 підставами для переходу права власності може бути договір купівлі-продажу, договір дарування, тоді як згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» - іпотека це вид забезпечення виконання взятого зобовязання іпотекодавцем, при цьому, вказане обтяження було зареєстровано у реєстрі іпотек 19.11.2014р., тобто тоді коли позивач не була власником вказаного нерухомого майна, яке перейшло від позивача до ОСОБА_4 ще у 2007р.

Окрім того, вказані доводи представника відповідача про те, що позивач є власником вказаного вище нежитлового приміщення спростовуються копією відповідного договору дарування ВЕМ №588103 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №299 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.02.2007р., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №13702070 від 26.02.2007р., а також і копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №29684494 від 19.11.2014р. (а.с. 25, 40-42).

Є безпідставними і посилання представника відповідача у запереченнях про фактичне користування позивачем земельною ділянкою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Соборності (Косіора), буд. 57, приміщення 42 згідно умов Тимчасової угоди № 4195/366/4 від 14.08.2008р., оскільки до особи, яка набула право власності на обєкт нерухомості переходить і право користування тією частиною земельної ділянки на якій розміщене таке нерухоме майно згідно до вимог ст. 120 Земельного кодексу України.

Отже, право користування вказаною земельною ділянкою перейшло до ОСОБА_4, яка стала власником вказаного нерухомого майна з моменту реєстрації права власності, тобто у лютому 2007р., що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями витягів.

Разом з тим, судом не враховується і доводи позивача про порушення контролюючим органом порядку направлення на адресу позивача оспорюваного податкового повідомлення-рішення, встановлених п.3 п.9 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, оскільки вказані процедурні порушення не можуть бути окремою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень за умови встановлення правомірності формування таких податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення у відповідності до вимог ч.3 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що обставини, які слугували прийняттю оспорюваного рішення є протиправними, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №031110036 від 17.08.2017р. у розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №5452-1303 від 07.06.2017р. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №5452-1303 від 07.06.2017р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А) на користь ОСОБА_3 (50027, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки - НОМЕР_1) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. ( шістсот сорок гривень 00 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1