Справа № 643/13190/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Довготько Т.М.

15 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 643/13190/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Бенедик А.П.

суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (головуючий-суддя І інстанції Довготько Т.М.) на постанову Московського районного суду м. Харкова від 22.11.2017р. (повний текст рішення складено 22.11.2017р.) по справі №643/13190/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, в якому просила:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення відповідача, яке оформлене протоколом №188973/183 від 13.09.2017 року, про відмову в призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.2015р. №889-ХІІ;

- зобов'язати відповідача зарахувати до стажу державної служби періоди її роботи в органах державної податкової служби на різних посадах з 20.07.1992 року по 22.12.2014року та здійснити призначення та розрахунок пенсії за віком як державному службовцю відповідно до ЗУ «Про державну службу» від 16.12.2015 року №889-ХІІ, починаючи з 04.09.2017 року, згідно Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 01.09.2017 року №575/С/20-38-05-30, Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особи, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 01.09.2017року №571/С/20-38-05-30, від 28.09.2017року №618/С/20-38-05-30.

В обґрунтування позову вказує, що з 23.12.2014 року перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова та відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримує пенсію за віком. 04.09.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію за віком, як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу». На час звернення до відповідача з відповідною заявою її загальний стаж роботи складає 38 років, у тому числі стаж державної служби становить 22 роки та 5 місяців. Згідно записів у трудовій книжці серії ЕТ-1 №0578117 з липня 1992 року вона працювала на державній службі, а 22.12.2014 року звільнено з займаної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. 04.10.2017 року від відповідача отримано копію Протоколу про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій від 13.09.2017року за №188973/183, в якому прийнято рішення про відмову їй у переході з пенсії за віком на пенсію держслужби з 04.09.2017 року, оскільки це не передбачено чинним законодавством. Відмову відповідача позивач вважає незаконною, неправомірною та такою, що суперечить чинному законодавству, у зв'язку вона і вимушена звернутись до суду.

Постановою Московського районного суду м.Харкова від 22.11.2017 року частково задоволено позов.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова, оформлені протоколом №188973/183 від 13.09.2017року, щодо відмови позивачу в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова зарахувати до стажу державної служби періоди роботи позивача в органах державної податкової служби на різних посадах з 07.09.1993 року по 22.12.2014року та перевести з 04.09.2017року на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу» з урахуванням Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 01.09.2017року №574/С/20-38-05-30, Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особи, яка мас не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 01.09.2017року №571/С/20-38-05-30, від 28.09.2017року №618/С/20-38-05-30.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 640 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Московського районного суду м.Харкова від 22.11.2017 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що оскільки періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. А тому, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж державного службовця, то відповідачем правомірно відмовлено у задоволенні її заяви про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова з 23.12.2014 року і отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

04.09.2017 року позивач звернулася до Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію держслужби у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу».

Протоколом Управління пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова по розгляду спірних питань, які виникають під час призначення ( перерахунку) та виплати пенсії від 13.09.2017 року, позивачу відмовлено у переході з пенсії за віком на пенсію державного службовця з 04.09.2017 року, оскільки це не передбачено чинним законодавством.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Отже, і період державної служби позивача в податкових органах у спеціальному званні інспектора податкової служби зараховується до стажу державної служби.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсії, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 року у справі № 1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Як визначено ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року, держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу», державна служба в України - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну службу», регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено Законами України.

Спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Як визначено ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), Державна податкова адміністрація України, якій за змістом ч. ч. 2, 3 статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 778 від 26.05.2007 року (чинного на час виникнення спірних відносин), забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами ч. 1 ст. 15 «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (ч. ч. 5, 6 ст. 15 цього Закону).

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у рішенні від 22.10.2013 року по справі №21-340а13.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.1993 року позивачу присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби 2 рангу та прийняла Присягу; з 26.11.1996року зарахована на конкурсній основі на посаду старшого державного податкового інспектора відділу обліку та звітності у порядку переводу; з 09.12.1998 року переведена старшим державним податковим інспектором у сектор по економічному аналізу та прогнозування надходжень; з 19.10.1999 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора до відділу обліку, звітності та прогнозування надходжень; 16.08.2000 року призначена начальником відділу оперативного прогнозування надходжень; 02.10.2000 року присвоєно чергове спеціальне звання: інспектор податкової служби першого рангу; 01.11.2004 року присвоєно спеціальне звання радника податкової служби третього рангу; 05.11.2007 року присвоєно спеціальне званная родника податкової служби другого рангу; 16.03.2012 року переведена на посаду заступника начальника управління начальника відділу прогнозування, аналізу доходів по платежу та секторах економіки управління прогнозування, аналізу, обліку та звітності; 01.07.2013 року переведена на посаду заступника начальника управління-начальника відділу моніторингу забезпечення доходів, зборів та експрес-діагностики координаційно-моніторингового управління. присвоєно 11 ранг державного службовця; 01.01.2014 року присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи другого рангу; 22.12.2014 року звільнено з займано посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Законом України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення п. п. 10, 12 розділу ХІ «;Прикінцеві положення» Закону № 889 та Закону № 3723-ХІІ, зокрема, ст. 37, за правилами якої на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Абзацами 2 та 3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Статтею 344 Податкового кодексу України встановлено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

В пункті 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року зазначено, що даний Закон набирає чинності з 01.05.2016 року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач була звільнена 22.12.2014 року з займаної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, тобто до набрання законної сили Законом України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року.

Як передбачено п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» (з наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу України» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Посилання відповідача на розпорядження КМУ № 503-р від 12.09.1997 року як на підставу для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, колегія суддів вважає помилковими, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування, не довів правомірності власних дій, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова Московського районного суду м.Харкова від 22.11.2017р. по справі №643/13190/17 відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова залишити без задоволення .

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 22.11.2017р. по справі №643/13190/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова Л.О. Донець

Повний текст постанови складено 25.01.2018р.