Справа № 818/1104/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1104/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Макаренко Я.М.

суддів: Бартош Н.С. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєва І.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного науково-виробничого підприємства "Практика" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2017, повний текст складено 23.08.17, суддя І інстанції Шаповал М.М., по справі № 818/1104/17

за позовом Приватного науково-виробничого підприємства "Практика"

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне науково-виробниче підприємство "Практика" (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 17.07.2017 № НОМЕР_1.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2017 року в задоволенні адміністративного позову Приватного науково-виробничого підприємства "Практика" до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2017 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС України в Сумській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово - господарським операціям з ТОВ "Герц Проект" за період лютий 2017 р., за результатами якої складено 05.07.2017 акт перевірки № 909/18-28-14-07/32024955/105 (а.с. 28-56).

Згідно висновків акту, ПНВП "Практика", порушено вимоги підпункту "а", пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (р. 18.1 Декларації) у лютому 2017 року на загальну суму 54001 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем 17.07.2017 прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за податком на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 67501 грн., із них за основним платежем - 54001 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями -13500 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що податковим повідомленням-рішенням від 17.07.2017 року № позивачу збільшено суму грошового зобов»язання за платежем «Податок на додану вартість» у загальному розмірі 67501 грн.

Підставою для прийняття вказаного рішення слугували висновки відповідача про порушення позивачем пп. «а» п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України та неправомірне віднесення до податкового кредиту у лютому 2017 року сум ПДВ по господарським операціям з ТОВ «Герц Проект», оскільки, на думку контролюючого органу, між позивачем та його контрагентом ТОВ «Герц Проект» реальних фінансово-господарських правовідносин не відбулось.

ОСОБА_3, колегія суддів не погоджується з такими висновками податкового органу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів перевіряючи податкове повідомлення - рішення від 17.07.2017 року № на відповідність наведеним вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також подані сторонами по справі докази, приходить до висновку, що вказане рішення прийнято необґрунтовано, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Тому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, законодавцем визначається поняття первинних документів, як доказів, які підтверджують реальність здійснення економічної господарської операції, здійснення договірних відносин за результатами яких відбулась зміна майнового стану платника податків та змінились показники податкового зобовязання такого платника. Первинні документи мають підтвердити укладання договору між платниками податків, у даному випадку позивачем та його контрагентом, виконання договору, використання отриманого товару у власній діяльності, здійснення оплати за договором, тобто передача коштів від покупця на рахунок постачальника. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричинити реальні зміни майнового стану платника податків. Головною ознакою по комерційній корисності від отриманого товару, є отримання прибутку шляхом використання такого товару у власній діяльності або перепродажу для отримання комерційної вигоди.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що основним видом діяльності позивача є: виробництво інших машин і устаткування спеціального призначення, ремонт і технічне обслуговування машин, устаткування промислового призначення.

Так, між ПНВП "Практика" та ТОВ "Герц Проект" був укладений договір поставки № 01/02-17 від 01.02.2017 та № 02/02-17 від 01.02.2017 р. (м. Дніпро), відповідно до якого позивачем придбано матеріали, запчастини та зубозаточний верстат для подальшої реалізації.

Згідно вказаних договорів позивачем у ТОВ "Герц Проект" було придбано матеріали, запчастини та зубозаточний станок.

В підтвердження фактичного виконання сторонами умов вказаних договорів позивачем надано видаткові накладні, податкові накладні, подорожній лист службового автомобіля, ТТН, платіжні доручення, довіреності на отримання товару, накази на відрядження, рахунки на оплату товару.

Придбані товари були оприбутковані позивачем на складі, в підтвердження чого позивачем надано довідку про оприбуткування товару № 27 від 21.02.2017 року.

Згідно пояснень представника позивача наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції товар придбаний у ТОВ "Герц Проект" 16.02.2017 року частково був проданий ТОВ НВК «Хімтранс», в підтвердження чого позивачем надано рахунок на оплату № 7 від 23.01.2017 року, видаткову накладну № 9 від 16.02.2017 року, платіжне доручення № 298 від 25.01.2017 року, податкову накладну від 25.01.2017 року №9, рахунок на оплату № 27 від 01.03.2017 року, видаткову накладну № 15 від 02.03.2017 року, довіреність від 01.03.2017 року, платіжне доручення № 598 від 01.03.2017 року, податкову накладну від 02.03.2017 року.

Також, частина товару, придбаного у ТОВ "Герц Проект" 21.02.2017 року та 28.02.2017 року, позивачем була використана у виготовленні товару, в підтвердження чого позивачем надано накладну-вимогу на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 21.02.2017 року, яка є підставою для здійснення робіт по кресленню на відповідне замовлення, креслення, накладну на передачу готової продукції №6 від 12.04.2017 року та № 7 від 13.04.2017 року в підтвердження того, що виготовлена позивачем продукція була передана на основний склад. Вподальшому продукція була реалізована ПрАТ «Монделіс Україна» в підтвердження чого позивачем надано замовлення контрагента ПрАТ «Монделіс Україна» від 12.02.2017 року, видаткові накладні № 26 від 13.04.2017 року та №29 від 14.04.2017 року, рахунки на оплату № 41 від 13.04.2017 року та №46 від 14.04.2017 р., платіжне доручення від 13.06.2017 року та податкові накладні №10 від 13.04.2017 року та №14 від 14.04.2017 року. Також, товар отриманий у ТОВ "Герц Проект" позивачем був використаний у господарських операціях з ТОВ «Будмех» з ремонту кранового редуктора та вантажних візків, в підтвердження чого позивачем надано накладні-вимоги на відпуск матеріалів від 21.02.2017 року, рахунок на оплату №31 від 17.03.2017, креслення, накладну на передачу готової продукції № 4 від 06.03.2017 року, акти здачі приймання-робіт № 12 від 20.03.2017 року та № 11 від 07.03.2017 року, рахунок №21 від 21.02.2017 року, податкові накладні від 20.03.2017 року №12 та від 07.03.2017 року №3, платіжні доручення № 1153 від 06.04.2017 р. та №1063 від 07.03.2017 р.

Також, згідно наданої позивачем накладної-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 18.04.2017 на підприємстві позивача залишилася поковка (сталь 20), яка використана згідно наказу ПНВП «Практика» від 28.04.2017 року № 4-К/ТР при проведенні робіт по підвищенню техніко-економічних можливостей роботи токарно-карусельного верстату, який перебував на підприємстві. В підтвердження проведення робіт по модернізації верстату позивачем надано акт приймання-здачі реконструйованого, модернізованого токарно-карусельного верстату.

В підтвердження використання у власній господарській діяльності зубозаточного станка позивачем надано акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 23.05.2017 року, наказ про ввід в експлуатацію від 23.05.2017 року зубозаточного станка моделі 550-00.184, який перебуває на підприємстві для ведення господарської діяльності.

Отже, колегія суддів зазначає, що надані позивачем документи підтверджують реальність спірних господарських операцій.

Колегія суддів зазначає, що згідно акту перевірки відповідачем не заперечується факт обліку на складі позивача товару отриманого від ТОВ ОСОБА_3» та його часткової реалізації покупцям (а.с.34).

Доводи контролюючого органу щодо неправомірності формування податкового кредиту позивачем через відсутність сертифікатів якості на товар та наявність певних недоліків у подорожньому листі службового автомобіля та товарно-транспортних документах, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п.п.1.2.п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704 встановлено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Пунктом 2.1.Положення визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, дані податкового обліку платника податків мають бути підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку.

Між тим, сертифікати якості на товар та товарно-транспортні накладні не є тими первинним документами, які підтверджують право на податковий кредит позивача, а правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку. Вказані документи також не відображають зміст господарських операцій з поставки товару, а лише є додатковими доказами підтвердження обставин фізичного переміщення придбаного товару та реального виконання господарських операцій.

Також, колегія суддів відхиляє доводи контролюючого органу про неправомірність віднесення позивачем сум ПДВ до податкового кредиту за спірними господарськими операціями, оскільки видаткові накладні містять певні недоліки, а саме: в видаткових накладних зазначено особу відповідальною за здійснення господарських операцій ОСОБА_4, який не має відношення до господарської діяльності ТОВ «Герц Проект», оскільки згідно листа ТОВ «Герц Проект» від 30.06.2017 р. № 10 такі помилки були допущені з технічних причин, а в акті перевірки (а.с.34) відповідачем не заперечується, що видаткові накладні підписані директором ТОВ «Герц Проект» ОСОБА_5

Враховуючи, що позивачем надано докази подальшої реалізації товару, придбаного у ТОВ «Герц Проект», то певні недоліки, помилки в первинних документах та товаро-транспортних документах не можуть беззаперечно свідчити, що господарська операція не відбулася.

За викладених обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки контролюючого органу, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків господарсько-фінансової діяльності.

Колегія суддів зазначає, що порушення, на думку відповідача, порядку здійснення господарської діяльності контрагентом позивача не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі несплата податку контрагентом позивача, або його контрагентами (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит позивача.

Такі висновки також узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно приписів ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентом його зобов'язань. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту суми ПДВ по господарським операціям з ТОВ «Герц Проект» за лютий 2017 року, а отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного науково-виробничого підприємства "Практика" задовольнити .

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2017 по справі № 818/1104/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Приватного науково-виробничого підприємства "Практика" до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2017 року №, прийняте Головним управлінням ДФС у Сумській області відносно Приватного науково-виробничого підприємства "Практика".

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст постанови складено 23.01.2018.