Справа № 127/11761/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/11761/17

Головуючий у 1-й інстанції: Клапоущак С.Ю.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

24 січня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

02 червня 2017 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії БР № 723966 від 20 травня 2017 року, винесену інспектором роти №4 УПП в м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Уланівського А.В., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255грн.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2017 року позов задоволено частково:

-звільнено ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 122 КпАП України, обмежившись усним зауваженням;

-скасовано постанову серії БР № 723966 від 20 травня 2017 року інспектора роти №4 батальйону УПП у м. Хмельницькому Уланівського А.В. по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.;

-провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_3 - закрито.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач заперечив доводи апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.05.2017 року інспектором роти №4 УПП в м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Уланівським А.В. складено постанову серії БР №723966 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Згідно вказаної постанови, 20.02.2017 року о 10:40 позивач, керуючи транспортним засобом в м. Хмельницькому, вул. Чорновола, 24, здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4 в ПДР України.

Позивач, не погоджуючись з винесеною постановою, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення, разом з тим, враховуючи характер вчиненого позивачем правопорушення та його особу, суд прийшов до висновку, що вчинене адміністративне правопорушення є малозначним, а тому наявні підстави для звільнення позивача від адміністративної відповідальності та закриття провадження по справі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч.ч.1-3 ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Стаття 258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема частиною другою визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, положеннями ч.5 даної статті передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Згідно з п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

З огляду на викладене колегія суддів зауважує, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у тому числі щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1 розділу 8 ПРД України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.3.34 Правил дорожнього руху: знак «зупинку заборонено» - забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Не поширюється дія знаків: на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; та за наявності під ним таблички на водіїв-інвалідів, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком «Інвалід». Зона дії знака від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знака поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Пунктом 15.1 ПДР України передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків, зокрема, зупинки, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, зупинка/стоянка транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено" створює об'єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Правовими положеннями ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб. Тобто, виходячи з приписів наведених норм, вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції

Суд апеляційної інстанції вважає, що на час розгляду справи в суді першої інстанції у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не обґрунтовано в чому полягає малозначність вчиненого правопорушення, а саме здійснення зупинки транспортного засобу в зоні дії знаку «зупинку заборонено». Посилання суду на те, що правопорушення не спричинило суттєвої шкоди державі чи окремим громадян не береться до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки відповідальність в даному випадку настає за порушення Правил дорожнього руху, а не за спричинення суттєвої шкоди державі чи окремим громадянам. Спричинення такої шкоди підпадає під дію інших норм законодавства, а не ч.1 ст.122 КУпАП.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи, а саме дислокацією технічних засобів регулювання дорожнім рухом по вул. Чорновола, м. Хмельницький (а.с.32-34) підтверджується факт здійснення позивачем зупинки транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «зупинку заборонено», чим порушено п. 8.4 в ПДР України.

Крім того, за результатами розгляду матеріалів справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Пояснення свідка та позивача про те, що останній не бачив дорожнього знаку «зупинку заборонено», не свідчить про відсутність знаку, що не заперечує і позивач, а лише вказує на суб"єктивну причину його невиконання, тому не беруться до уваги судом.

Колегія суддів звертає увагу, що п. 2.3 б ПДР України встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що інспектор поліції при винесенні оскарженої постанови діяв відповідно до норм чинного законодавства, в межах своєї компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, відтак правомірно виніс оскаржену постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Щодо висновку суду першої інстанції про закриття провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_3, колегія суддів дійшла висновку, що на момент прийняття постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2017 року до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про закриття провадження по справі, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов та закриваючи провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, діяв всупереч вимогам чинного законодавства, яке діяло на момент прийняття постанови суду від 29.06.2017 року.

Крім того, задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції у резолютивній частині постанови вирішив вимоги, які відрізняються від вимог, заявлених позивачем в прохальній частині позовної заяви.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити повністю.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 січня 2018 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.