Справа № 815/5281/17
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5281/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Куща М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, збереження вислуги років та спеціального звання,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач після обєднання адміністративних справ №№ 815/5281/17, 815/5993/17 в одне провадження просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2954 від 31.08.2017 року в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення);

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1486 о/с від 18.09.2017 року в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби);

поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу ОСОБА_3 Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років;

зберегти за ОСОБА_1 вислугу років у календарному обчисленні, які на день звільнення складали 09 років 01 місяць 04 дні та зберегти спеціальне звання працівника національної поліції;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.08.2017 року по день поновлення на посаді;

допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділу ОСОБА_3 Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області та стягнення грошового забезпечення за один місяць.

Ухвалою від 11.10.2017 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження по даній справі.

17.10.2017 року (вх. № 28362/17) представником відповідача було подано до канцелярії суду клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 17.10.2017 року Одеським окружним адміністративним судом зупинено провадження по справі за клопотанням представника відповідача для надання додаткових доказів.

31.10.2017 року (вх. № 29782/17) представником відповідача було подано до канцелярії суду заперечення на адміністративний позов.

31.10.2017 року провадження по справі № 815/5281/17 поновлено.

Ухвалою від 31.10.2017 року Одеським окружним адміністративний суд зупиненно провадження у справі за клопотанням позивача для ознайомлення з матеріалами справи.

31.10.2017 року (вх. № 29820/17) позивач до канцелярії суду було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

06.11.2017 року провадження по справі № 815/5281/17 поновлено.

Ухвалою від 06.11.2017 Одеським окружним адміністративним судом зупинено провадження по справі за клопотання представника відповідача для надання додаткових доказів по справі.

22.11.2017 року (вх. № 32137/17) представником відповідача було подано заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2, приєднання до матеріалів справи письмових доказів та зупинення провадження у справі для належного сповіщення третьої особи.

23.11.2017 року провадження по справі № 815/5281/17 поновлено.

В судовому засіданні 23.11.2017 року судом залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2

Ухвалою від 23.11.2017 року Одеським окружним адміністративним судом зупинено провадження у справі за клопотання представника відповідача для належного сповіщення третьої особи про дату, час та місце судового засідання.

11.12.2017 року провадження по справі № 815/5281/17 поновлено.

Ухвалою від 11.12.2017 року Одеським окружним адміністративним судом обєднано в одне провадження позовні заяви № 815/5281/17, № 815/5993/17.

Ухвалою від 11.12.2017 року Одеським окружним адміністративним судом зупинено провадження у справі за клопотанням представника відповідача для належного сповіщення третьої особи про дату, час та місце судового засідання.

21.12.2017 року провадження по справі № 815/5281/17 поновлено.

Ухвалою від 21.12.2017 року Одеським окружним адміністративним судом розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження.

29.12.2017 року (вх. № 36332/17) представником відповідача подано клопотання про рахування наданих до суду заперечень в якості відзову.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач проходив публічну службу на посаді старшого слідчого СВ ОСОБА_3 Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з 08.11.2015 року по 31.08.2017 року. Пунктом першим Наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2964 від 31.08.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ОСОБА_3 Суовроського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області» позивача звільнено зі служби з поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію». Позивач не погоджується з оскаржуваним наказом, зокрема зазначаючи, що змістом оскаржуваного наказу підтверджується, фактичне звільнення його за вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України наказ містить твердження про вимагання та отримання ОСОБА_1 неправомірної вигоди, а тому, допустивши в оскаржуваному наказі такі твердження, начальником Головного управління Національної поліції в Одеській області без обвинувального вироку фактично звинувачено позивача у вчиненні злочину. Проте, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000878 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в якому позивач має статус підозрюваного, не закінчено, не передано до суду і перебуває в провадженні Другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області. Серед іншого зазначено, що вироку суду, який набрав законної сили у вказаному кримінальному провадженні не існує.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування правової позиції зазначено, що 11.07.2017 року до ГУНП в Одеській області з Суворовського ВП надійшла інформація про те, що працівниками УСБ України в Одеській області та Одеського управління ДВБ Національної поліції України в рамках кримінального провадження № 0000 від 30.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затримано оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ОСОБА_3 Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 та старшого слідчого цього ж відділення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 Зазначена подія набула суспільного резонансу та негативно вплинула на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, підвищення довіри населення до правоохоронних органів. Вказана надзвичайна подія сталась внаслідок вкрай низьких морально-ділових якостей старших лейтенантів поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_1, грубого ігнорування ними вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179.

Від третьої особи жодних клопотань або пояснень до суду не надходило.

Сторони по справі сповіщені належним чином та завчасно про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість розглянути позовну заяву в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Позивач проходив публічну службу на посаді старшого слідчого СВ ОСОБА_3 Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з 08.11.2015 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2954 від 31.08.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ОСОБА_3 Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області», за грубі порушення вимог пп. 3 п. 1 ст. 3, пп. 1., 2 п. 1 ст. 18, пп. 1.2, ст. 19 пп.6 п.1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Правил етичної поведінки поліцейських, пп. 2 п. 56 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна, органами дізнання , досудового слідства і суду, Присяги поліцуйського та функціональних обовязків слідчого, безвідповідальне відношення до виконання функціональних обовязків, що виразилися в особистій недисциплінованості, у вступі у неділові стосунку з громадянином ОСОБА_5, вимаганні, отриманні неправомірної вигоди, що призвело до звернення останнього із заявою до прокуратури Одеської області, внесення відомостей в ЄРДР, оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності поліції, рівень довіри населення до поліції, безпідставному зберіганні пристрою для відстрілу гумовими кулями «Форт-12Р», № Д-5676, який був речовим доказом у кримінальному провадження, належним чином та своєчасно не був переданий УПД ГУНП в Одеській області, відповідно до ст. 2 п. 8, ст. 12, ст. 13 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справа України, ОСОБА_1, звільнено зі служби з поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про національну поліцію) (а.с. 10-15).

Відповідно до витягу з наказу ГУНП в Одеській області № 1486 о/с від 18.09.2017 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, старшого слідчого слідчого відділення ОСОБА_3 відділення поліції Суворовського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області звільнено за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.08.2017 року № 2954 та подання начальника Суворовського відділу поліції в м. Одесі цього Головного управління від 13.09.2017 року (а.с. 77).

Позивач, вважає вищезазначені накази в частині звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення) протиправними, оскаржив їх до суду, вимагаючи їх скасування у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію", поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Стаття 18 Закону України "Про Національну поліцію" зобов'язує поліцейського неухильно дотримуватися положень Конституції України, Законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною 1 ст. 64 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу.

Згідно ч. 1 ст.19 Закону України "Про Національну поліцію", у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, наведеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту ОВС України, який, згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону, застосовується до поліцейських в тій частині, що не суперечить цьому Закону, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС України, підпорядкованих йому органів і підрозділів і Присяги.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту ОВС України, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Наказом Головного управління національної поліції в Одеській області № 2334 від 13.07.2017 року «Про призначення службового розслідування» зазначено, що до ГУНП надійшла інформація про те, що 11.07.2017 року приблизно о 12:30 год. працівниками прокуратури Одеської області спільно з працівниками УСБУ в Одеській області та Одеського управління ДВБ Національної поліції України в рамках кримінального провадження № 0000878 від 30.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затримано оперуповноваженого сектору кримінальної поліції ОСОБА_3 Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (а.с. 51).

Між тим, як зазначено в позовній заяві, та не спростовано відповідачем у справі, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000878 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в якому ОСОБА_1 має статус підозрюваного, не закінчено, не передано до суду і перебуває в провадженні Другого слідчого відділу прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч.ч. 1,5 ст. 17 КПК України позивач вважається невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), доки його вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і поводження з ним має відповідати поводженню з невинуватою особою. Тому, як вказує позивач, твердження в оскаржуваному наказі № 2954 від 31.08.2017 року як на встановлену під час проведення службового розслідування обставину, що він вчинив кримінальне правопорушення, доки його вину не було доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, є порушенням принципу невинуватості і положень діючого законодавства України, тобто незаконним.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ ГУНП в Одеській області від 31.08.2017 року за № 2954 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ОСОБА_3 Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, вмотивований службовим розслідуванням проведеним УКЗ ГУНП в Одеській області на підставі наказу ГУНП в Одеській області від 13.07.2017 року № 2334, за результатами якого складено висновок службового розслідування, проведеного за фактом надзвичайної події за участю працівників ОСОБА_3 Суворовського ВП ГУНП в Одеській області старших лейтенантів поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 67-71).

Як вбачається з висновку службового розслідування, 29.06.2017 року гр. ОСОБА_5 звернувся до УСБУ в Одеській області із заявою щодо можливих протиравних дій працівників ОСОБА_3 В подальшому звернення гр. ОСОБА_5 було направлено до прокуратури Одеської області, де 30.06.2017 року було відкрито кримінальне провадження № 0000878 за ч. 3 ст. 368 КК України.

У ході досудового розслідування прокуратурою Одеської області було встановлено, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1, у порушення вимог п.п. 3 п. 1 ст. 2, ст. 3, п.п. 1, 2 п. 1 ст. 18, п.п. 6 п. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. 40 КПК України, Правил етичної поведінки поліцейських, Присяги поліцейського та функціональних обовязків слідчого, всупереч завдань, обовязків та повноважень слідчого, з метою вимагання та отримання неправомірної вигоди від гр. ОСОБА_5 вступив у протиправну змову зі старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4

Так, старші лейтенанти поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вступили у неділові стосунки з гр. ОСОБА_5 направлені на вимагання від останнього неправомірної вигоди за перекваліфікацію злочинної діяльності останнього.

Вирішуючи спір, суд враховує, що точність та передбачуваність підстав для дисциплінарної відповідальності є надзвичайно необхідними для цілей юридичної визначеності та особливо для гарантування незалежності.

Вислів згідно із законом вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (серед інших джерел, рішення від 25 березня 1998 року у справі Копп проти Швейцарії, п. 55, Reports of Judgments and Decisions 1998-II).

Отже, ця фраза передбачає, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. рішення від 24 квітня 2008 року у справі C.G. та інші проти Болгарії, заява № 1365/07, п. 39). Крім того, законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій у цьому контексті є необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (рішення у справі P. G. та J. H. проти Сполученого Королівства, заява № 44787/98, п. 46, ECHR 2001-IX).

Оцінюючи обґрунтованість оскаржуваних наказів, суд виходить із того, що відповідний висновок, що передував прийняттю таких наказів, має прийматися на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Відповідне дисциплінарне провадження повинно бути здатним призвести до встановлення фактів справи та до встановлення і покарання винних осіб. Отже, розслідування повинно бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з'ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Будь-який недолік розслідування, що стає на заваді встановленню причин порушення, є загрозою недотримання цього стандарту.

Судом встановлено, що у ході службового розслідування ОСОБА_1 від надання пояснень відмовся, посилаючись на ст. 63 Конституції України (а.с. 54).

Між тим, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, на момент складання та затвердження висновку службового розслідування, видання наказів про звільнення позивача зі служби в поліції, а також на час судового розгляду даної справи відсутнє відповідне судове рішення про визнання позивача винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Тобто, на час видання наказів про звільнення позивача зі служби в поліції (та під час розгляду данної адміністративної справи у Одеському окружному адміністративногму суді), наведені у висновку службового розслідування та оскаржуваних наказах обставини не були підтверджені належними доказами.

Також, суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту визначено, що метою проведення службового розслідування є з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу.

В контексті наведеної правової норми слід зазначити, що зміст дослідженого в судовому засіданні висновку службового розслідування свідчить, що під час проведення службового розслідування відповідні докази, на які посилався представник відповідача в судових засіданнях та підготовці письмової правової позиції, не досліджувались та не враховувались при складанні такого висновку.

У висновку службового розслідування зазначено, що під час перевірки службового кабінету № 17 ОСОБА_3, у якому службову діяльність здійснював старший лейтенант поліції ОСОБА_1, виявлено речові докази по кримінальному провадженню № 00000 від 06.01.2017 року за ознаками злочину передбаченого ст. 263 КК України, по якому останній здійснював досудове розслідування, а саме пристрій для відстрілу гумовими кулями «Форт 12 Р» № Д-5679. При цьому вказано, що вищезазначений пристрій для відстрілу гумовими кулями «Форт 12 Р» № Д-5679 належним чином та своєчасно не був переданий до УПД ГУНП в Одеській області (зворотній бік а.с. 69).

Під час судового розгляду відповідачем на вимогу суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин не надано.

Суд зазначає, що у наданих відповідачем до матеріалів справи документах, які стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з поліції, не визначена суть вчиненого позивачем саме дисциплінарного проступку, натомість висновок службового розслідування містить посилання на існування кримінального провадження, зареєстрованого за повідомленням про вимагання неправомірної вигоди.

Водночас, у висновку службового розслідування відсутні відомості, підтверджені документально щодо обставин, які стали підставою для призначення такого, зокрема, факту вимагання і отримання позивачем неправомірної вигоди, а також достовірно не встановлено, чи мали вони місце взагалі. При цьому, відповідач у названому висновку не конкретизував положення законодавства або посадові обов'язки, які було порушено позивачем з посиланням на конкретні норми законів та підзаконних нормативно правових актів, наказів, вимог посадової інструкції, тощо.

Таким чином, проаналізувавши правові норми, що регулюють інститут службової дисципліни, та дослідивши підстави звільнення позивача, суд дійшов висновку, що одержання службовою особою неправомірної вигоди не може кваліфікуватись як порушення службової дисципліни, оскільки така діяльність підпадає під ознаки корупційного або кримінального діяння, вчинення якого та визнання винною особи за яким повинно бути доведено у визначений законодавством спосіб.

Відповідачем також не доведено порушення позивачем ОСОБА_6 поліцейського та функціональних обовязків слідчого.

Однак, під час розгляду даної справи висновки відповідача про порушення позивачем вимог п.п. 3 п. 1 ст. 2, ст. 3, п.п. 1, 2 п. 1 ст. 18, п.п. 6 п. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. 40 КПК України, Правил етичної поведінки поліцейських, Присяги поліцейського та функціональних обовязків слідчого не знайшли свого підтвердження.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази відповідача № 2954 від 31.08.2017 року та № 1486 о/с від 18.09.2017 року є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки обставини, які покладені в основу їх прийняття, спростовані в судовому порядку.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення від 30.01.2003 N3-рп/2003 та від 02.11.2004 №15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Для вирішення спору та оцінки оскаржуваних рішень суд також врахував вимоги Європейської соціальної хартії, обовязок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року № 137-V Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) та якої не дотримався відповідач.

Так, Україна взяла на себе зобов'язання вважати обов'язковими для України такі статті та пункти частини II Хартії: п.1 (визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов'язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості), п.2 (ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає), п.3 (створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування), п.4 (забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм) статті 1 Право на працю.

Згідно статті 24 Право на захист у випадках звільнення з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов'язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов'язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Слід наголосити, що права і свободи, закріплені в документах, які мають статус міжнародно-правових договорів, є частиною національного законодавства України. Зазначене проголошено частиною першою статті 9 Конституції України, відповідно до якої чинні міжнародні договори, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Громадянам згідно зі статтею 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Законом України "Про Національну поліцію" не врегульовано питання відновлення порушених трудових прав осіб у випадках незаконного звільнення.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів діяв без врахування фактичних обставин, які підлягали встановленню в ході призначеного службового розслідування тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

За загальним правилом при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то необхідно субсидіарно застосовувати законодавство про працю, зокрема КЗпП України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В рішенні у справі П'єрсак проти Бельгії ЄСПЛ зазначив, що він виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому б він перебував, якби не була порушена стаття 6 Конвенції, таким чином підкреслюючи верховенство обов'язку відновлення status quo ante.

На підставі наведеного суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу ОСОБА_3 Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з 22.09.2017р., з якої його було звільнено.

В частині позовних вимог про зарахування часу вимушеного прогулу до вислуги років та збереження за ОСОБА_1 вислуги років у календарному обчисленні, які на день звільнення складали 09 років 01 місяць 04 дні та збереження спеціальне звання працівника національної поліції, суд відмовляє у їх задоволенні в звязку з їх передчасністю. При цьому, суд зазначає, що чинним законодавством України передбачено, що у разі поновлення працівника на займаній посаді (через порушення відповідачем норм чинного законодавства), всі його права, які мали місце до незаконного звільнення, підлягають відновленню.

Крім того, надаючи оцінку позовній вимозі про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.08.2017 року по день поновлення на посаді, суд виходить з такого.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем надано до суду докази виплати позивачу заробітку по 22.09.2017 р., що не заперечувалося позивачем у судових засіданнях.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За приписами ч. 1 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України в постанові від 14.01.2014 року по справі № 21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст. 27 Закону України Про оплату праці визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (далі Порядок № 100).

Із пункту 5 Порядку № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Згідно довідки про доходи (а.с. 43) за підписом начальника ОСОБА_7 в Одеській області Д.І Голубенко середньомісячне грошове забезпечечення ОСОБА_1 за останні два місяці роботи перед звільненням (липень, серпень) складала 5535,01 грн.; середньоденна 178,55грн.

Враховуючи наведене, на користь позивача має бути стягнуто середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.09.2017р. по 22.01.2018р. у розмірі 14819,65 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Беручи до уваги викладену процесуальну норму суд вважає, що рішення у частині поновлення позивача на посаді та стягнення суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297, 371, 382 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Єврейська, будинок 12; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 (м.Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 31) про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, збереження вислуги років та спеціального звання, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2954 від 31.08.2017 року в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення).

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1486 о/с від 18.09.2017 року в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу ОСОБА_3 Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з 22.09.2017р., зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 22.09.2017р. по 22.01.2018р. у розмірі 14819,65 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот девятнадцять гривень 65 коп.).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділу ОСОБА_3 Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області та стягнення грошового забезпечення за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.01.2018 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.