Справа № 823/1412/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1412/17 Суддя першої інстанції: В.О. Гаврилюк
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ліквідаційної комісії Управління МВС України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування актів, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ліквідаційної комісії Управління МВС України в Черкаській області (далі - Відповідач, УМВС в Черкаській області) про:

- визнання протиправним та скасування акту від 21.08.2017 року за формою Н-5* розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 02.05.2004 року близько 01 години 00 хвилин зі слідчим Звенигородського УМВС в Черкаській області ОСОБА_2., за висновком якого «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків»;

- визнання протиправним та скасування акту №2 від 21.08.2017 року за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру, що стався 02.05.2004 року близько 01 години 00 хвилин зі слідчим Звенигородського УМВС в Черкаській області ОСОБА_2., за висновком якого «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків»;

- зобов'язання Відповідача за фактом нещасного випадку, що стався 02.05.2004 року близько 01 години 00 хвилин зі слідчим Звенигородського УМВС в Черкаській області ОСОБА_2., відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року №1346, скласти акт за формою Н-5* та Н-1*, за висновком якого вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов'язаний із виконанням службових обов'язків та взяти зазначений випадок на облік.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі у зв'язку з тим, що даний спір не є публічно-правовим і повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Наголошує на неврахуванні судом характеру правовідносин між Позивачем та Відповідачем, які, на його переконання, пов'язані з проходженням публічної служби, а відтак на них поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції керувався приписами п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, згідно якого суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. При цьому, спираючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 26.04.2016 року у справі №21-404а16, суд зазначив, що спір виник з цивільних правовідносин, адже складені за результатами розслідування нещасного випадку на виробництві акти не є рішеннями суб'єкта владних повноважень і не можуть бути предметом оскарження в адміністративному суді.

З таким висновком Черкаського окружного адміністративного суду не можна погодитися з огляду на таке.

Як зазначено в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

При цьому зі змісті абзаців 2-3 пункту 3 вказаної постанови Пленуму ВАС України випливає, що суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

З наведеного випливає, що законодавець, вказуючи про можливість оскарження в адміністративному порядку будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не зазначив чітких критеріїв віднесення певного спору до публічно-правового чи, відповідно, приватноправового.

Згідно ч. 1 ст. 17 КАС України у редакції, яка була чинною на момент постановлення оскаржуваної ухвали, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

При цьому, у п. 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції до 15.12.2017 року, передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КАС України у згаданій редакції, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В абзаці 7 ч. 1 ст. 3 КАС України у редакції, чинній до 15.12.2017 року, визначено суб'єкт владних повноважень як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім того, імперативною юрисдикцією адміністративного суду охоплюються спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, предметом позову є визнання протиправними та скасування актів розслідування нещасного випадку і про нещасний випадок, а також зобов'язання Відповідача скласти нові акти розслідування нещасного випадку.

Зі змісту затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року №1346 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (далі - Порядок) вбачається, що комісія за наслідками відповідного розслідування має право визнати нещасний випадок таким, що трапився: 1) при виконанні службових обов'язків; 2) в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Приписи п. 3.12 Порядку передбачають, що до першого примірника акта розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (далі - акт розслідування нещасного випадку) долучаються: акт за формою Н-1* (НТ*), пояснення свідків, потерпілого, витяги з нормативних документів, схеми, фотографії та інші документи, що характеризують місце події (робоче місце), стан технічних засобів (транспорту, устаткування, апаратури тощо), діагноз травми, медичний висновок щодо втрати здоров'я потерпілим у результаті нещасного випадку (у тому числі поранення), а в разі необхідності - також висновок щодо наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.

Відповідно до п. 3.13 Порядку нещасні випадки (у тому числі поранення), про які складаються акти за формою Н-1* (НТ*), реєструються у підрозділі в журналі за встановленою формою (додаток 5).

Згідно п. 3.14 Порядку керівник підрозділу повинен розглянути і затвердити акти за формою Н-1* (НТ*) протягом доби після закінчення розслідування, а щодо випадків, які сталися за межами підрозділу, - протягом доби після одержання необхідних матеріалів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що, по-перше, викладені в акті висновки за наслідками розслідування нещасного випадку затверджуються керівником відповідного підрозділу МВС України, тобто посадовою особою суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владно-управлінських функцій, по-друге, результати такого розслідування можуть у подальшому вплинути на соціальні, трудові та економічні права особи.

Дані обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про існування публічно-правового спору у вказаних правовідносинах, які, що не було враховано судом першої інстанції, не охоплюються юрисдикцією цивільного судочинства.

У контексті викладеного судова колегія вважає помилковим посилання Черкаського окружного адміністративного суду на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постанові від 26.04.2016 року №21-404а16, оскільки у межах перегляду найвищим судом рішень Вищого адміністративного суду України вирішувалося питання неоднакового застосування норм процесуального права при оскарженні актів розслідування нещасних випадків за правилами іншого нормативного акту (постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1232, а не наказу Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 року №1346) та з іншим суб'єктним складом та порядком формування комісії з розслідування нещасних випадків.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України у редакції, яка була чинною на момент постановлення оскаржуваної ухвали, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно п. 1.1 Порядку останній розроблено з метою врегулювання питань, пов'язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

Отже, проведення розслідування нещасного випадку щодо працівника міліції за правилами затвердженого наказом МВС України Порядку свідчить, що дані правовідносини пов'язані з проходженням такою особою служби в органах внутрішніх справ, тобто публічної служби. У той час, як вже було неодноразово підкреслено раніше та на чому акцентував увагу Апелянт, спори щодо, зокрема, проходження публічної служби належать до виключної юрисдикції адміністративних судів. Отже, встановлення обставин, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з проходженням публічної служби, є самостійною та безумовною підставою для віднесення такого спору до публічно-правового та поширення на нього компетенції адміністративних судів.

Неврахування наведених обставин та залишення поза увагою суті даного спорку зумовило ухвалення судом передчасного рішення про неможливість розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України визначають, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції було невірно визначено предмет спірних правовідносин, останній прийшов до передчасного висновку про порушення правил підвідомчості спорів, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ліквідаційної комісії Управління МВС України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування актів, зобов'язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року - скасувати.

Справу направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 23» січня 2018 року.