Справа № 348/2279/17
Суддя: Флоряк Д. В.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2279/17

24 січня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді: Флоряк Д.В.,

секретаря Буратчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.11.2017 року звернулася з позовом в суд до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії .

Свої вимоги мотивує тим, що вона народилася 09.03.1929 року, та з 20.01.1992 року перебуває на обліку в ОСОБА_2 об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, де отримує пенсію за віком відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування». 23 липня 1954 року у неї народився син ОСОБА_3, який помер 27.03.2017 року. Її син пропрацював 20 років на посаді судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. Після виходу у відставку з 01.01.2007 року він перебував на обліку в ОСОБА_2 об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, отримуючи довічне грошове утримання судді у відставці. У зв'язку зі смертю єдиного сина вона, як непрацездатана особа, яка перебувала на утриманні померлого, звернулась із заявою до відповідача про перехід на пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час настання смерті її сина. Однак відповідач своїм листом від 23.10.2017 року № 344/Г-15 відмовив їй у переведенні з її пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Просить визнати неправомірними дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови у переведенні з пенсії у зв'язку з втратою годувальника за померлого сина згідно із Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та зобов'язати відповідача з 30 березня 2017 року здійснити їй перехід на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в розмірі 50 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час настання смерті годувальника ОСОБА_3 із врахуванням ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», без застоосування обмеження максимальним розміром та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин. Також просить зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області при підвищенні заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводити перерахунок її пенсії з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, подала письмову заяву, в якій заявлені нею вимоги підтримала повністю, просить позов задоволити, а справу розглянути по суті в її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області в судове засідання також не з"явився, однак подав суду письмове заперечення та письмову заяву про слухання справи без участі їх представника. Позовні вимоги позивачки не визнає, просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини між сторонами по справі є адміністративно-правовими та урегульовані положеннями КАС України.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно із ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивач з 20.01.1992 року перебуває на обліку в ОСОБА_2 об"єднаному управлінні Пенсійного фонду Івано-Франківської областіта отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування».

Позивач є матір"ю ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про його народження від 24.09.1954 року серії ЯЖ № 664897 (а.с.11 ).

ОСОБА_3 працював на посаді судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області до 09.12.2003 року. Стаж його роботи на посаді судді складав 20 років. Після виходу у відставку ОСОБА_3 перебував на обліку в ОСОБА_2 об"єднаному управлінні Пенсійного фонду Івано-Франківської області, отримуючи довічне грошове утримання судді у відставці (а.с.12-16 ).

Згідно постанови Надвірнянського районного суду від 13 червня 2013 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року відповідачем проведено ОСОБА_3 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в збільшеному на 20% розмірі, як жителю населеного пункту, що має статус гірського (а.с.19-23 ).

Відповідно до постанови Надвірнянського районного суду від 16.10.2013 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013 року відповідачем проведено ОСОБА_3 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% заробітку працюючого судді відповідно до ч. З ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням Конституційного суду України від 08 червня 2016 року визначено, що довічне грошове утримання судді у відставці не підлягає обмеженню розміром 10740 грн.

На підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 624 від 13.12.2016 року заробітна плата ОСОБА_3, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці станом на грудень 2016 року склала 22400 грн.

Згідно розпорядження ОСОБА_2 об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області№ 160765 від 24.01.2017 року розмір довічного грошового утримання ОСОБА_3 після перерахунку становив 21594 грн.

27.03.2017 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 246838, виданим виконкомом Микуличанської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 27.03.2017 року, актовий запис № 22 (а.с. 10 ).

Позивач ОСОБА_1, як непрацездатна особа, перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_3, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Микуличинської сільської ради за № 1889 від 31.08.2017 року (а.с.18 ).

ОСОБА_1 після смерті свого сина ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_2 об"єднаного управління Пенсійного фонду Івано-Франківської областіпро перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час настання смерті її сина.

ОСОБА_2 об"єднаним управлінням Пенсійного фонду Івано-Франківської областірозглянуто заяву позивача та згідно листа №344/9-15 від 23.10.2017 року відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (а.с. 29).

Такі дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови позивачу в переведенні її на пенсію по втраті годувальника суд вважає незаконними та безпідставними з таких підстав:

Судом встановлено, що позивач перебувала на утриманні свого сина, вона досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", є непрацездатною, а тому має право на отримання пенсії по втраті годувальника в зв'язку зі смертю сина .

Згідно із положеннями ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Згідно ст.10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно з частиною другою цієї статті непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку.

Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками (ст.37 вказаного Закону).

Згідно пункту 2 частини 1 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

За вказаним Законом, члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

Тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника в залежності від розміру пенсії її померлого сина на час настання смерті не може бути визнано правомірною.

Що стосується посилання відповідача на те, що при розрахунку пенсії по втраті годувальника не може враховуватись розмір отримуваного годувальником щомісячного довічного утримання на час настання смерті, системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв'язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника.

Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка сину позивача була призначена при звільненні у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», "Пічкур проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить «особистий та надмірний тягар» для особи.

Право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника залежно від його доходу на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді, що призвело до ситуації, в якій позивач, пропрацювавши до досягнення пенсійного віку та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальнику після досягнення пенсійного віку була призначена пенсійна виплата згідно з Законом "Про судоустрій і статус суддів, яку відмовився врахувати відповідач при розрахунку. Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною пенсійною виплатою за рахунок державних коштів. Не врахування відповідачем розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить "особистий та надмірний тягар" для позивача, яка перебуваючи в непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку в зв'язку зі смертю сина , залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.

Окрім того, судом встановлено, що позивач проживає на території гірського населеного пункту, що підтверджено посвідченням серії А № 666704 від 01.03.2004 року, виданого Микуличинською сільською радою Яремчанської сільської ради Івано-Франківської області (а.с.17 ).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського збільшується на 20 %.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

В частині обґрунтованості заявленого позову крім того, суд виходить з того, що постановою Верховної Ради України № 2836-ХІІ від 15.12.1992р. «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів» (чинного на час виходу позивача у відставку) встановлено, що при збільшенні заробітної плати діючим суддям проводиться перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, виходячи із нового розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Конституцією України, зокрема ч.3 ст.22, закріплено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В мотивувальній частині рішення Конституційного суду України № 18-рп/2011 від 14.12.2011 року чітко зазначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці є самостійною гарантією матеріального забезпечення їхнього статусу, ідентичного по своїй правовій природі із статусом працюючих суддів, звуження змісту та обсягу якого при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів відповідно до ст.ст.22, 126 Конституції України не може допускатися.

Виходячи із вказаного конституційному принципу та враховуючи правила Європейської хартії про закон «Про статус суддів» (Лісабон, 10.06.1998р.) Конституційний Суд України раніше також неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності діючих суддів та суддів у відставці в питанні їх матеріального і соціального забезпечення в наступних рішеннях: від 24.06.1999р. № 6-рп/99, від 20.03.2002р. № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004р. № 19-рп/2004 (справа про припинення дії чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005р. № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове у тримання), від 18.06.2007р. № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008р. № 10-рп/2008.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного утримання суддів у відставці), якому надано преюдиціальне значення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частина третя, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, викладені в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року, положеннями якого не передбачалося право суддів у відставці на отримання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження розміру, співвідносно до суддівської винагороди працюючих на відповідних посадах суддів.

З введенням в дію з 01.01.2012 року положень ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» збільшився розмір суддівської винагороди працюючим суддям.

Із змісту ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в попередній редакції слідує однозначний висновок, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці безумовно підлягає перерахунку при збільшенні розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

Отже, на виконання Конституції України, спеціального Закону та відповідних рішень Конституційного Суду України, органи Пенсійного фонду України, як суб'єкти владних повноважень, які проводять виплату щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці за рахунок коштів Державного бюджету України, зобов'язані здійснити перерахунок цих виплат з дня підвищення розміру суддівської винагороди працюючим суддям.

Підтвердженням наведеного є те, що на підставі рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 органами Пенсійного фонду України проводиться з 03.06.2013 року перерахунки грошового утримання суддям у відставці без обмеження максимальним розміром.

Таким чином, у разі здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці виникає право на проведення перерахунку й отримувачу пенсії по втраті годувальника - за померлим сином , який був отримувачем такого грошового утримання судді у відставці.

Суд вважає, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні відносини, тому визнає такі дії незаконними і зобов'язує відповідача провести нарахування (перерахунок) та здійснити виплату належних сум для усунення наслідків протиправних дій.

При цьому судом не може встановлюватися кінцевий строк виплати перерахованого грошового утримання, оскільки за наявності права на отримання (перерахунок) такого утримання у встановленому розмірі це обмежуватиме таке право. Крім цього, суд у зазначеній категорії справ не наділений повноваженнями регламентувати порядок діяльності суб'єкта владних повноважень шляхом встановлення кінцевого строку здійснення виплат (перерахунку).

У свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України суб'єкт владних повноважень, здійснюючи свої владні управлінські функції, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У разі зміни після прийняття рішення судом розміру та порядку виплати (перерахунку) грошового утримання та інших обставин орган влади повинен діяти відповідно до чинного законодавства, не допускаючи за подібних обставин порушень.

Отже, вирішуючи питання про зобов'язання здійснити перерахунок та виплачувати належні платежі, суд, у разі відсутності спору про право особи на отримання (перерахунок) грошового утримання або встановлення такого права в судовому порядку, не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх перерахунку і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що позивач має право на отримання пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час настання смерті її сина ОСОБА_3 із врахуванням ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» без застосування обмеження максимальним розміром відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

При цьому відповідач зобов"язаний з 30.03.2017 року здійснити переведення позивача з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин. Окрім того, Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області при підвищенні заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зобов"язане проводити перерахунок її пенсії з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Керуючись ст.ст. 8,9,93,94,194,243,244,246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об"єднаного управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії - задоволити.

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з 30 березня 2017 року здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час настання смерті її сина ОСОБА_3, із врахуванням ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» без застосування обмеження максимальним розміром та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області при підвищенні заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводити перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою .

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Надвірнянський районний суд.

Суддя Флоряк Д.В.