Справа № 805/2556/17-а
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року справа №805/2556/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів: Гайдара А.В., Міронової Г.М.,

при секретареві судового засідання Святодух О.Б.,

з участю представника позивача Жданової І.М.,

представника відповідача Колеснікової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року у справі № 805/2556/17-а (головуючий І інстанції Смагар С.В., м.Слов'янськ ) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» (далі - ТОВ «ЦЗФ «Селидівська») звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - ГУ ДФС у Донецькій області), в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.05.2017 на суму 246724 грн. (т.1 а.с. 3-12).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року зазначений позов ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» задоволений, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 5 травня 2017 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 246724 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 197379 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 49345 грн. (т.2 а.с. 35-37).

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову повністю через порушення норм матеріального права та неврахування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, в обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначав, що податкове повідомлення-рішення, яке є предметом спору, є правомірним та законним, оскільки в ході документальної позапланової невиїзної перевірки позивачем не підтверджено здійснення ним господарських операцій з ТОВ «Донецьквуглезбагачення» (т.2 а. с. 38-39).

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчила доводи апеляційної скарги, перевірила їх за матеріалами справи і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач - ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» () зареєстрований в якості юридичної особи, є платником податку на додану вартість, перебуває на податковому обліку у відповідача (т.1 а.с. 72).

ГУ ДФС у Донецькій області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 до 31.12.2015, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 до 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 19 грудня 2016 року № 936/05-16-14-01/31714629 (т.1 а. с. 16-41).

Відповідно до висновків акту перевірки позивачем порушено, зокрема: підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункт 14.1.191 пункт 14.1 статті 14, пункт 44.1 статті 44, пункти 198.1-198.3, статті 198, пункт 201.4, пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року всього на суму 197379 грн., в тому числі: листопад 2014 року на суму 86337 грн., грудень 2014 року на суму 111042 грн. (т.1 а.с. 39).

Податковий орган вважав, що зазначені порушення мали місце внаслідок непідтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Донецьквуглезбагачення» (код за ). Перевіркою встановлено, що ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» сформувало податковий кредит у листопаді-грудні 2014 року від підприємства-постачальника ТОВ «Донецьквуглезбагачення» на загальну суму ПДВ 197379 грн., за висновками довідок про проведення зустрічних звірок встановлено укладання правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними та по операціях не відбувся перехід права власності та як наслідок - купівля-продаж товару (т.1 а.с. 32).

На підставі висновків акту перевірки 05.05.2017 ГУ ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 197379 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 49345 грн. (т.1 а. с. 14).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи та не є спірними.

Спірним у справі є протиправність (правомірність) прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 05.05.2017 №№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 197379 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 49345 грн.

Тобто, підлягає з'ясуванню питання щодо завищення податкового кредиту в листопаді-грудні 2014 року, що за висновком відповідача призвело до зменшення виплати ПДВ до бюджету на суму 197379 грн.

Усі інші висновки податкового органу, викладені в акті перевірки не є предметом розгляду у цій адміністративній справі.

01.01.2010 між ТОВ Донецьквуглезбагачення (постачальник) та ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» (покупець) був укладений договір поставки продукції №01/04/4 пр, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець - прийняти та оплатити відповідно до умов даного договору продукцію (т.1 а.с. 42-45).

З акту перевірки та письмових заперечень відповідача встановлено, що спірною обставиною у виконанні зазначеного договору є придбання дизельного палива EURO.

На виконання умов договору від 1 квітня 2010 року позивачем були отримані податкові накладні №112001 від 20 листопада 2014 року на суму 246436 грн. 52 коп., у тому числі ПДВ на суму 41072 грн. 75 коп., №113002 від 30 листопада 2014 року на суму 245321 грн. 76 коп., у тому числі ПДВ на суму 40886 грн. 96 коп., №121107 від 11 грудня 2014 року на суму 258363 грн. 53 коп., у тому числі ПДВ на суму 43060 грн. 59 коп., №111203 від 12 листопада 2014 року на суму 216887 грн. 17 коп., у тому числі ПДВ на суму 36147 грн. 86 коп., №123101 від 31 грудня 2014 року на суму 621965 грн. 04 коп., у тому числі ПДВ на суму 103660 грн. 84 коп. (т.1 а.с. 46-50).

Номенклатурою товарів підтверджується отримання дизельного палива EURO в кількості 73153 літра на суму 986895 грн. 10 коп., у тому числі ПДВ на суму 197379 грн. 02 коп.

Розрахунок за отриманий товар було здійснено у безготівковій формі згідно платіжних доручень від 6 листопада 2014 року № 4307 на суму 600000 грн., від 16 січня 2015 року № 5248 на суму 257024 грн. 92 коп., від 6 серпня 2015 №6328, від 13 серпня 2015 року № 6361 на суму 700000 грн., від 17 серпня 2017 року № 6387 на суму 400000 грн., від 27 жовтня 2015 року № 6903 на суму 297000 грн., від 13 травня 2016 року № 718 на суму 29663 грн., від 20 вересня 2016 року № 1790 на суму 2488050 грн., від 18 травня 2017 року № 941 на суму 1032000 грн., від 23 травня 2017 року № 975 на суму 1000000 грн. (т.2 а.с. 14-23).

Також між сторонами були укладені угоди про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічної однорідної вимоги від 1 жовтня 2014 року, 31 грудня 2014 року, 31 березня 2015 року, відповідно до яких сторони дійшли до угоди щодо припинення зобов'язань на суму 6750258 грн. 22 коп., 1732508 грн. 32 коп., 12200000 грн. відповідно до договору від 1 квітня 2010 року № 01/04/4 (т.2 а.с. 31-33).

Також факт виконання умов договору від 1 квітня 2014 року підтверджується рахунками фактурами: від 11 грудня 2014 року, 12 листопада 2014 року, 20 листопада 2014 року, 30 листопада 2014 року, 31 грудня 2014 року, товарно-транспортними накладними: 3 листопада 2014 року, 3 грудня 2014 року, 5 грудня 2014 року, 10 листопада 2014 року, 14 листопада 2014 року, 21 листопада 2014 року, 28 листопада 2014 року (т.1 а.с. 58-70).

Факт використання позивачем дизельного палива у власній господарській діяльності підтверджується накладними-вимогами на відпуск матеріалів за листопад, грудень 2014 року, відомостями на відпуск дизельного палива за листопад-грудень 2014 року, актами про витрати дизельного палива за листопад-грудень 2014 року, довідкою від 12 жовтня 2017 року № 02-356 про наявність на балансі підприємства вантажної техніки, договором на виконання маневрових робіт від 11 лютого 2014 року № 127, укладеним між ТОВ «Макіївпромтрас» (виконавцем) та ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» (замовник), відповідно до якого виконавець зобов'язаний забезпечити екіпіровку локомотива дизельним паливом та мастилами (т.1 а.с. 184-187, 193-238).

Зберігання дизельного палива у позивача підтверджується інвентарними картками обліку основних запасів на ємності для дизельного палива, що знаходяться на балансі у позивача (т.2 а.с.24-29).

Придбання палива за спірним договором для використання зазначеної продукції у власній господарській діяльності також узгоджується з основним видом економічної діяльності відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме - добування кам'яного вугілля.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (далі - Закон №996).

Згідно статті 1 Закону № 996 господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

За приписами ст.3 Закону №996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення ( ч.1 ст.9 Закону №996).

Згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною ( п.198.2 ст.198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК України).

Долучені до матеріалів справи податкові накладні підтверджують право позивача та правильність формування ним податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України.

Зі змісту акту перевірки встановлено, що підставою для висновків податкового органу про відсутність реального характеру господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ «Донецьквуглезбагачення» стали, зокрема, довідка Красноарміської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 26 травня 2015 року № 8/05-16-22-02/36887724 про результати проведення зустрічної звірки Товариством з обмеженою відповідальністю «Донецьквуглезбагачення», щодо документального підтвердження господарських відносин із постачальником ТОВ «Торговий дім «Атлантис» та покупцями, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 1 грудня 2014 року до 31 грудня 2014 року, довідка Красноарміської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 13 травня 2015 року № 7/05-16-22-02/36887724 про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Донецьквуглезбагачення», щодо документального підтвердження господарських відносин із постачальником ТОВ «Торговий дім «Атлантис» та покупцями, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 1 листопада 2014 року до 30 листопада 2014 року (т.1 а.с. 96-162).

Судом встановлено, що податковими органами взагалі не перевірялися первинні документи контрагента по взаємовідносинах з позивачем, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій.

Згідно статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-ІV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Отже, враховуючи вимоги статей 73-74 КАС України, належними та допустимими доказами відсутності платника податків за його місцезнаходженням у даному випадку є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На дату здійснення господарських операцій контрагент позивача знаходився в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Факт декларування податкових зобов'язань контрагентом позивача по взаємовідносинах з позивачем підтверджується додатком 5 до декларації з податку на додану вартість за спірний податковий період.

Колегія суддів не бере до уваги посилання податкового органу на наявність недоліків у видаткових накладних, оскільки ці документи ніяким чином не впливають на формування платником податку податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України та не свідчать про відсутність реального характеру господарських операцій з придбання позивачем товару у ТОВ «Донецьквуглезбагачення».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що покупець не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень. Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що його контрагент порушує вимоги податкового законодавства, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до зловживань контрагента у системі оподаткування. Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач як платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди.

Дана правова позиція суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Доказів чи доводів того, що позивачем укладені угоди, які суперечать діючому законодавству, відповідачем не наведено. Крім того, Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов'язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем). Висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними та допустимими доказами

Вищенаведені обставини та докази спростовують посилання відповідача на відсутність реального характеру у спірних господарських операціях.

На підставі встановлених обставин справи та наведених вище норм матеріального закону, якими регулюються спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 05.05.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 197379 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 49345 грн.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції за суттю вимог вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого апеляційна скарга не підлягає задоволенню і підстави для скасування постанови суду відсутні.

В повному обсязі постанова складена 24 січня 2018 року.

Керуючись ч.5 ст.250, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст.ст. 321, ст.322, ч.1 ст.325, ст. 328, ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 року у справі № 805/2556/17-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати проголошення та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді: А.В. Гайдар

Г.М. Міронова