Справа № 804/2046/17
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2018 рокусправа № 804/2046/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.

судді: Кругового О.О. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року (суддя Царікова О.В.), ухвалену в м. Дніпрі, в адміністративній справі № 804/2046/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.02.2017 року в частині,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № , прийнятого Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 27 лютого 2017 року, яким збільшена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, робіт, послуг на суму 417598 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 208799 грн.

Заявою від 31 травня 2017 року позивач відмовився від позовних вимог в частині визначеної суми грошового зобов'язання у розмірі 32558 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій на суму 16279 грн., погодившись із висновками, викладеними контролюючим органом в Акті перевірки від 02.07.2017 року, щодо завищення податкового кредиту на суму 32558 грн. (т. 2 а.с. 1, 2). Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року зазначену заяву позивача задоволено, провадження у справі в частині закрито (т.2 а.с. 208).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року позовні вимоги задоволено. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 27.02.2017 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, робіт, послуг на суму 385040 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій на суму 192520 грн.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Скаржник вказує на те, що під час планової перевірки ПАТ НВО «Созидатель» встановлена реалізація послуг/робіт у 2015 році нижче собівартості: послуг по обслуговуванню будинків (житлово-комунальні послуги) на суму 1500881 грн., послуг по будівельно-монтажним роботам на суму 424316 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 300176 грн. та 84864 грн., відповідно, а всього на суму 385040 грн. Зазначені порушення стали наслідком застосування ПАТ НВО «Созидатель» при наданні послуг з опалення та гарячого водопостачання (з використанням автономних будинкових котлів) багатоквартирних житлових будинках тарифів, які встановлені та доведені до відома споживачів наказом керівника ПАТ НВО «Созидатель». Позивач не належить до підприємств та організацій комунальної власності, для яких органи місцевого самоврядування мають право встановлювати тарифи на теплову енергію. Ліцензії з надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води ним від НКРЕ не отримувалось.

У відзиву на апеляційну скаргу позивач просив залишити оскаржену постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану, зазначивши, у тому числі, про те, що у 2015 році він здійснював передавання електроенергії та води споживачам за цінами (тарифами), які були встановлені відповідно постачальником електроенергії та води (за цінами, встановленими НКРЕ). Споживачі, у свою чергу, здійснювали компенсацію витрат позивача за придбані ресурси (електроенергію, воду), тому збиткових операцій в 2015 році позивач за зазначеними товарами не здійснював.

Скаржник, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_1., яка є членом виконавчого органу ПАТ «НВО «Созидатель», підтримала доводи, викладені у відзиву на апеляційну скаргу.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведена документальна планова виїзна перевірка Приватного акціонерного товариства «Науково - виробниче об'єднання «Созидатель» (далі - ПАТ «НВО «Созидатель») з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2016, валютного та іншого законодавства з 01.01.2014 по 30.09.2016, результати якої оформлені Актом від 07.07.2017 № 383/04-36-14-01/13416334 (т. 1 а.с.14-84). При проведенні перевірки ПАТ «НВО «Созидатель» контролюючим органом встановлено реалізацію послуг по обслуговуванню будинків (житлово-комунальні послуги) у 2015 році нижче їх собівартості, всього у сумі 1 500 881 грн., у т.ч. за січень 2015 року у сумі 223271 грн., за лютий 2015 року у сумі 34366 грн., за червень 2015 року у сумі 313776 грн., за жовтень 2015 року у сумі 249664 грн., листопад 2015 року у сумі 86399 грн., за грудень 2915 року у сумі 593405 грн. В результаті ПАТ «НВО «Созидатель» по наданим послугам по обслуговуванню будинків (житлово - комунальні послуги) у 2015 році занижено податкові зобов'язання з ПДВ всього у сумі 300176 грн., у т.ч. за січень 2015 року у сумі 44 654 грн., лютий 2015 року у сумі 6 873 грн., за червень 2015 року у сумі 62 755 грн., за жовтень 2015 року у сумі 49 933 грн., за листопад 2015 року у сумі 17 280 грн., за грудень 2015 року у сумі 118 681 грн. При проведенні перевірки ПАТ «НВО «Созидатель» встановлено реалізацію послуг по будівельно - монтажним роботам у 2015 році нижче їх собівартості всього у сумі 424316 грн., у т.ч. за січень 2015 року у сумі 54005 грн., за лютий 2015 року у сумі 5076 грн., за квітень 2015 року у сумі 16679 грн., за травень 2015 року у сумі 60320 грн., за липень 2015 року у сумі 166722 грн., за серпень 2015 року у сумі 11943 грн., за вересень 2015 року у сумі 30848 грн., за жовтень 2015 року у сумі 23368 грн., листопад 2015 року у сумі 55356 грн. В результаті ПАТ «НВО «Созидатель» по наданим послугам з будівельно-монтажних робіт у 2015 році занижено податкові зобов'язання з ПДВ всього у сумі 84864 грн., у т.ч. за січень 2015 року у сумі 10801 грн., лютий 2015 року у сумі 1015 грн., за квітень 2015 року у сумі 3336 грн., за травень 2015 року у сумі 12064 грн., за липень 2015 року у сумі 33344 грн., за серпень 2015 року у сумі 2389 грн., за вересень 2015 року у сумі 6170 грн., за жовтень 2015 року у сумі 4674 грн., за листопад 2015 року у сумі 11071 грн. На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 27.02.2017 № , за яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 626397,00 грн., у тому числі: основний платіж - 417598,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 208799,00 грн. (т.1 а.с. 107), яке оскаржено позивачем в частині суми грошового зобов'язання 385040 грн. та штрафних фінансових санкцій - 192520 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість, зазначивши, що у 2015 році позивач здійснював постачання електроенергії та води споживачам за цінами (тарифами), які були встановлені відповідно постачальником електроенергії та води і збиткових операцій у 2015 році позивач за зазначеними товарами не здійснював. Оскільки електрична енергія та питна вода не є самостійно виготовленим позивачем товаром/послугою, застосування податковим органом у даному випадку абз. 2 п. 188.1 ст. 188 ПК України, є помилковим. Для отримання об'єктивних результатів під час перевірки, із загальної суми доходів на рахунку 703 та загальної суми витрат на рахунку 903 необхідно було вирахувати перевиставлені суми рахунків за електричну енергію та холодну воду, оскільки вони не можуть порівнюватися як собівартість виготовлених самостійно послуг для визначення бази оподаткування податком на додану вартість у 2015 році, з огляду на те, що позивач не виготовляв зазначені послуги самостійно, а перевиставляв їх за придбаними регульованими тарифами. З наведеного вище видно, що ціни (тарифи) на послуги з утримання будинку та прибудинкової території та послуги з опалення та гарячого водопостачання (підігрів води) є регульованими державою. Кабінетом Міністрів України запроваджено єдиний підхід для всіх регіонів України з приводу формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг. Оскільки у позивача відсутня можливість самостійно визначати ціни на зазначені послуги, він керується і застосовує в своїй господарській діяльності єдиний підхід для всіх регіонів України з приводу формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг, а тому висновок податкового органу щодо заниження податку на додану вартість є неправомірним, оскільки для регульованих державою цін існує виняток (абз.1, 2 п. 188.1 ст.188 ПК України (в редакції станом на 01.01.2015р.) і база оподаткування може бути нижче їх собівартості.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Податкового кодексу України, порушення якого зафіксовані в Акті перевірки від 07.07.2017 року. При цьому, листом № 2922/10/04-36-14-01-13 від 23.02.2017 року «Про результати розгляду заперечень до акту перевірки ПАТ «НВО «Созидатель» від 07.02.2017 року № 389/04-36-14-01/13416334» Головне управління ДФС у Дніпропетровській області Розділ 3.2.1 акту планової перевірки виклало в іншій редакції (т. 1 а.с.89-106). Так, при проведенні планової перевірки ПАТ «НВО «Созидатель» встановлено реалізацію послуг/робіт у 2015 році нижче собівартості: по обслуговуванню будинків (житлово-комунальні послуги) та здійснення будівельно-монтажних робіт (будівництва житлових будинків, реконструкцій, ремонтів та ін.). Порушення визначені як різниця показників, відображених на субрахунку 703 (дохід) та рахунків (Дт 903 Кт 23) - собівартість наданих послуг. Собівартість наданих послуг виявилась вищою, ніж дохід (т. 1 а.с. 94, 95). Посилаючись на п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, контролюючий орган вказав на те, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості. Порушення вимог зазначеної норми призвело, на думку контролюючого органу, до заниження податку на додану вартість, який був визначений спірним податковим повідомленням-рішенням.

Позивач стверджує, що стаття 188 п. 188.1 Податкового кодексу України (станом на 01.01.2015 року) містить виключення щодо товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню. При цьому, у 2015 році він здійснював діяльність по наданню послуг з опалення та підігріву води за договірною ціною, яка перевищує собівартість зазначених послуг за рік. Суд першої інстанції погодився з доводами позивача.

Колегія суддів, аналізуючи доводи сторін, зазначає наступне.

Як вбачається з Акту, перевірка позивача проводилась за період з 01.01.2014 року по 30.09.2016 року, тобто спірний період - 2015 рік був підданий перевірці за повний календарний рік.

Да даними, викладеними в таблицях Розділу 3.2.1 Акту, за період з січня по грудень 2015 року дохід позивача від надання послуг управляючої компанії склав 24172825 грн., собівартість витрат - 22252949 грн., різниця на користь доходу (+) 1919876 грн. (гр. 2, 3, 4) - т.1 а.с. 94. Підрозділ ліфтремонтмонтаж: дохід - 277199 грн., собівартість - 759339 грн., різниця між доходом та собівартістю (-) 482141 грн. (гр. 5, 6, 7). Послуги з вивезенню твердих побутових відходів: дохід - 139052 грн., собівартість - 652569 грн., різниця між доходом та собівартістю (-) 486516 грн. (гр.8, 9, 10).

Таким чином, у 2015 році позивач отримав дохід від послуг з ліфтремонтмонтажу та вивезенню твердих побутових відходів нижче, ніж їх собівартість на загальну суму 968657 грн. (482141 + 486516). При цьому, зважаючи на отримання позивачем доходу від надання послуг управляючої компанії на суму 1919876 грн., їх реалізація за ціною нижче собівартості у січні, червні, жовтні, листопаді та грудні 2015 року не може свідчити про збитковість діяльності позивача за весь рік.

Згідно п. 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції станом на 01.01.2015 року) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу положень зазначеної норми Податкового кодексу України, у спірних правовідносинах підлягає з'ясуванню питання, чи належать надані позивачем послуги до самостійно виготовлених чи придбаних, а також, чи підлягають ціни на ці послуги державному регулюванню, як стверджує позивач.

Згідно статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1)комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги визначений статтею 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За приписами цієї норми виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). У разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року N 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до п. 2 Порядку, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - вартість надання таких послуг, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість. Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг.

Таким чином, до повноважень виконавчих органів місцевих рад віднесено затвердження (погодження) тарифів на житлово-комунальні послуги, проте ці тарифи мають бути економічно обгрунтованими, з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість. Механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначений відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року.

Як вбачається з наявних у справі письмових доказів, тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, були розраховані безпосередньо ПАТ «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель», а затверджені - рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 247 від 19.06.2013 року (т. 1 а.с. 113-115). До складу цих послуг увійшли, в тому числі, послуги з технічного обслуговування ліфтів та вивезення побутових відходів.

Суб'єкти господарювання, які виконують/виробляють та надають житлово-комунальні послуги, за результатами роботи у звітному періоді (квартал, рік) проводять економічний аналіз фактичних витрат на виробництво/надання цих послуг щодо їх відповідності економічно обґрунтованому рівню витрат та розміру діючих тарифів. За результатами проведеного економічного аналізу суб'єктами господарювання приймається рішення про обґрунтованість діючих тарифів або необхідність їх перегляду (збільшення або зниження) для усіх або окремих категорій споживачів.

Проте, з часу затвердження тарифів на вказані послуги позивач, як виробник і надавач послуг, до виконавчого органу місцевого самоврядування з метою перегляду розміру діючих тарифів до 2016 року не звертався.

Слід також зазначити, що правові засади державного регулювання у сфері комунальних послуг визначені Законом України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг». Згідно статті 2 цього Закону органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Завданням національної комісії є здійснення державного регулювання діяльності суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках шляхом забезпечення прозорості та відкритості діяльності на ринках природних монополій та на суміжних ринках у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (п.с 2 ч. 1 ст. 1 Закону).

Як вбачається зі змісту рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 247 від 19.06.2013 року, розрахунок тарифів був здійснений ПАТ «НВО «Созидатель». Відтак доводи позивача про надання ним послуг за тарифами, що підлягають державному регулюванню, є неспроможними.

Крім того, як пояснив представник позивача у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги, послуги з водо-тепло та енергопостачання, тарифи на які підлягають державному регулюванню, відображені у послугах управляючої компанії.

Зважаючи на те, що за підсумками 2015 року за послуги управляючої компанії дохід позивача перевищив собівартість на 1919876 грн., колегія суддів вважає недоцільним здійснювати перевірку доводів позивача щодо включення у вартість цих послуг державно регульованих тарифів постачальниками водо-тепло-електроенергій, оскільки порушення п. 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції станом на 01.01.2015 року), на думку колегії суддів, відсутні.

Проте, як зазначалось вище, собівартість наданих позивачем у 2015 році наданих послуг з ліфтмонтажремонту, вивезенню твердих побутових відходів та послуги з будівництва була вищою, ніж дохід, тому висновки контролюючого органу - відповідача у справі, в цій частині є правильними.

Розрахунок грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість здійснений на підставі таблиць, складених відповідачем (т. 1 а.с.94, 95):

1) 482141 грн. (гр.7) + 486516 грн. (гр. 10) = 968657 грн.

2) 968657 грн. х 20 % = 193731 грн. (ПДВ за послуги ліфт. та вивез. мусор.)

3) 193731 грн. + 84864 грн. (ПДВ за послуг. з будівн.) =278595 грн. (загальна сума ПДВ)

4) 278595 грн. х 50 % = 139298 грн. (штрафна санкція)

5) 385040 грн. - 278595 грн. = 106445 грн. (неправомірно визначений ПДВ)

6) 192520 грн. - 139298 грн. = 53222 грн. (неправомірно визначена штрафна санкція).

Спірне податкове повідомлення-рішення оскаржено в частині суми ПДВ на 385040 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 192520 грн. За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та скасування спірного податкового повідомлення-рішення в частині визначеної суми податку на додану вартість у розмірі 106445 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій на суму 53222 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 317 цього ж Кодексу підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив оскаржену постанову, неповно з'ясувавши обставини у справі, що призвело до помилкового висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення в частині, яка оспорена позивачем у судовому порядку.

На підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати позивача стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб'єкта владних повноважень пропорційне задоволених вимог. Такими витратами є сплата судового збору за подачу позовної заяви.

Розрахунок: судовий збір сплачений позивачем у розмірі 9395,96 грн. (т. 1 а.с. 2,3). Відмова від позову на суму 48837 грн., що складає 7,7 % від ціни позову (626397 грн.). За результатами розгляду апеляційної скарги адміністративний позов задоволено на суму 159667грн. (106445+53222), що складає 27,64% від ціни позову 577560 7). Стягнення судового збору у розмірі 27,6 % від 8673 грн. ( 9395,96 -723,50 (7,7%) = 2391 грн.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року в адміністративній справі № 804/2046/17 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № , прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 27 лютого 2017 року, в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, робіт, послуг на суму 106445 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій на суму 53222 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а) на користь Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об'єднання «Созидатель» (, м. Дніпро, вул. Сєрова, 4) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору на суму 2391 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 22 січня 2018 року.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук