Справа № 804/6996/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 р. Справа № 804/6996/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняКарімовій Ю.Р.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача та 3-ї особи: Осадчук В.І. Олійник І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Фермерського господарства «Дар» до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Заступник начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Олійник Ірина Володимирівна про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2017р. Фермерське господарство «Дар» звернулося із адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Заступник начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Олійник Ірина Володимирівна та просить визнати протиправними дії відповідача з примусового стягнення грошових коштів у сумі 2976131,48 грн. в рамках виконавчого провадження №52798311 з позивача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем здійснені дії з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №904/5242/16 виданого 27.08.2016р. за яким з позивача як боржника на користь ПП «Нікіта-Ром» були стягнуті кошти у розмірі 2900 000,00 грн. у виконавчому провадженні №52798311. Вказані дії з примусового виконання є незаконними з огляду на те, що вул. Челюскіна, буд. 3 м. Дніпро (яка зазначена у виконавчому провадженні) не належить до територіальної юрисдикції Центрального ВДВС,а згідно витягу з ЄДРПОУ від 02.11.2016р. юридичною адресою позивача є - Дніпропетровська область, Новомосковський район с. Попасне, тому представник позивача вважає, що відповідач не мав повноважень на відкриття та подальше примусове виконання виконавчого документа щодо боржника, який не знаходиться на території Центрального ВДВС м. Дніпра. Окрім того, представник позивача вказує і на те, що наведений вище наказ господарським судом Дніпропетровської області не видавався, справа №904/5242/16 не розглядалась, не зареєстрована в господарському суді. За ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», ст.9, ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», ст.6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» відповідач наділений можливістю отримати відомості про місцезнаходження юридичних осіб та був зобов'язаний при відкритті виконавчого провадження пересвідчитися у наявності своєї компетенції на примусове виконання рішення за місцем знаходження боржника, а також відповідач не перевірив повноваження стягувача на подання заяви, оскільки директором ПП «Нікіта-Ром» був ОСОБА_5, тоді як заяву про відкриття виконавчого провадження було підписано ОСОБА_6, не перевірив відповідач і наявності змісту судового рішення у Єдиному реєстрі судових рішень, на підставі якого був виданий наказ. Також і при накладенні арешту на рухоме та нерухоме майно державний виконавець припустився порушень Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не здійснив пошуку майна підприємства, не вийшов за місцем знаходження боржника, не провів опису майна, не впевнився у відсутності у підприємства майна. Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець Олійник І.В. нібито направляв процесуальні документи на адресу позивача, проте жодних квитанцій, рекомендованих поштових повідомлень у матеріалах провадження не має. Також позивач зазначає, що у розпорядженнях державного виконавця не вказано усіх необхідних реквізитів, а саме: підпису бухгалтера та дати отримання ним розпорядження; не містить підпису начальника Центрального ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції. Відповідно до розпоряджень державного виконавця з позивача було стягнуто 2979309,30 грн., що не співпадає з фактично стягнутою сумою у розмірі 2976 131,48 грн. Також в матеріалах виконавчого провадження відсутні наказ господарського суду, відсутні і супровідний лист про надіслання його на адресу господарського суду згідно до вимог ч.3 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». В результаті протиправних дій державного виконавця з позивача протиправно було стягнуто 2 976131,48 грн., при цьому, державному виконавцю було достеменно відомо про те, що судове рішення, на підставі якого видано судовий наказ, не існує, і не існує судового наказу взагалі. Додатково представник позивача зазначила про рейдерське захоплення підприємства позивача внаслідок чого було зареєстровано у ЄРДР кримінальне провадження за №0003741 за вчинення кримінальних правопорушень за ч.3 ст.206-2, ч.3 ст.358 КК України та внесено до ЄРДР за №0000899 відомості про вчинення колишнім засновником та головою ФГ «Дар» ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. У зв'язку з наведеним, представник позивача вказує на те, що виконавчий документ, який примусово виконаний у ВП №52798311 не видавався, а також у зв'язку з тим, що примусове виконання здійснене поза межами компетенції державного виконавця, дії відповідача з примусового виконання вважає протиправними.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача та третя особа в судовому засіданні проти позову заперечував, в усних поясненнях та письмових запереченнях на позов просив у задоволенні адміністративного позову відмовити посилаючись на те, що 02.11.2016р. до Відділу надійшла заява про відкриття виконавчого провадження від ПП «Нікіта-Ром» разом з виконавчим документом: наказом №904/5242/16 виданого 27.08.2016р. господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ФГ «Дар» на користь ПП «Нікіта-Ром» у розмірі 2900000,00 грн. та згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження за вх.№8875 02.11.2016р. було внесено до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень дані щодо наведеного вище наказу господарського суду Дніпропетровської області, сформовано виконавче провадження за №52798311, яке того ж дня було передано державному виконавцю - третій особі, яка, в свою чергу, керуючись ст.ст.3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 52798311 з примусового виконання вищенаведеного наказу господарського суду Дніпропетровської області у відповідності до вимог п.6, п.7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. №2832/5, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», тому вважає, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження не зобов'язаний пересвідчуватись в законності винесення судами виконавчих документів, а перевірка наявності судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень є правом, а не обов'язком державного виконавця та відповідна практика у відділі не була введена, оскільки відсутність судового рішення у вказаного реєстрі не була підставами для відмови у відкритті виконавчого провадження та були непоодинокі випадки не внесення судами відповідних судових рішень до вказаного реєстру. Також, представник відповідача посилається і на те, що згідно ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, є, зокрема, і звернення стягнення на кошти боржника, у зв'язку з чим державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника у відповідності до вимог с.56 Закону України «Про виконавче провадження». Також, представник відповідача та третя особа вказує і на те, що 28.12.2016р. було проведено позапланову цільову перевірку діяльності відділу та при перевірці виконавчого провадження №52798311 були виявлені порушення під час виконання вимог ст.ст.13,48,56 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не накладення арешту на кошти боржника на 7 банківських рахунках, інших порушень виявлено не було, а тому державним виконавцем після такої перевірки були вжиті заходи щодо накладення арешту на всі рахунки боржника та систематично на адресу банківських установ направлялись платіжні вимоги та на рахунок Відділу надходили грошові кошти частинами. За розпорядженнями та платіжними дорученнями про перерахування коштів до Державного бюджету України було стягнуто 289640,51 грн. та на користь стягувача 2686077,48 грн., прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження у порядку п.9 ч.1 ст.39 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов направлені сторонам виконавчого провадження та до суду, який видав виконавчий документ разом з оригіналом наказу господарського суду Дніпропетровської області №904/5242/16, які надіслані були простою кореспонденцією. За вказаний період жодної заяви, скарги або клопотання від позивача не надходило. За викладеного, представник відповідача та третя особа вважає, що примусове виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №904/5242/16 виданого 27.08.2016р. розпочалось відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: за заявою стягувача, яка адресується Відділу на підставі виконавчого документа; постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №52798311 від 02.11.2016р. в повній мірі відповідає вимогам п.6,п.7 Інструкції, тобто процедура вчинення виконавчих дій не порушена (абз.2 ч.6 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження»); до компетенції державного виконавця не входить піддавати сумніву законність винесення виконавчих документів.

До початку судового розгляду справи представником відповідача та третьою особою було заявлено клопотання про залишення даного адміністративного позову без розгляду посилаючись на пропущення позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом з урахуванням того, що позивач довідався про наведені у позові обставини ще 25.07.2017р. під час ознайомлення представника позивача із матеріалами виконавчого провадження, а тому вважає, що даний позов подано у жовтні 2017р. з пропуском відповідного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представником позивача було наведено в усних поясненнях причини пропуску звернення до суду з даним позовом, які судом були визнані поважними, вказаний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом судом було поновлено, виходячи з вимог ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо доступу до суду, а, відповідно, представнику відповідача та третій особі було відмовлено у задоволенні його клопотання про залишення позову без розгляду про що зазначено у журналі судового засідання від 30.11.2017р. (а.с.170-174).

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

02.11.2016р. до Центрального ВДВС м. Дніпра надійшла заява про відкриття виконавчого провадження від ПП «Нікіта-Ром» разом з виконавчим документом: наказом №904/5242/16 виданий 27.08.2016р. господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ФГ «Дар» на користь ПП «Нікіта-Ром» боргу у розмірі 2900 000,00 грн. за яким державним виконавцем Олійник І.В. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №52798311 та цього ж дня вказану постанову було внесено до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, що підтверджується копією скріншота із відповідного реєстру, копією відповідної постанови (а.с.98-99).

Зі змісту копії постанови про відкриття виконавчого провадження №52798311 вбачається, що адресою боржника зазначено адресу: м. Дніпро, вул. Челюскіна, буд.3 (а.с.99).

02.11.2016р. державним виконавцем Центрального ВДВС Олійник І.В. було прийнято постанову про арешт коштів боржника у відповідності до вимог ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» та яка була прийнята ПАТ КБ «ПриватБанк» до виконання, що підтверджується листом від 21.11.2016р. (а.с.92).

З метою примусового виконання судового рішення державним виконавцем Центрального ВДВС Олійник І.В. були подані до банку платіжні доручення та розпорядження про стягнення боргу з ФГ «Дар», кошти за якими були перераховані на рахунок Центрального ВДВС у період з 07.03.2017р. по 20.03.2017р. та сума боргу у розмірі 2686077,48 грн. була перерахована на рахунок ДВС, а у подальшому на рахунок стягувача, що підтверджується копіями відповідних розпоряджень та копіями платіжних доручень (а.с.105-109).

18.04.2017р. цим же державним виконавцем було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до вимог п.9 .1 ст.39 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується змістом заперечень та не оспорюється позивачем (а.с.94).

Копії постанови про закінчення виконавчого провадження за вих. №13.5-47/1416/10 направлені сторонам виконавчого провадження та до суду, який видав виконавчий документ разом з оригіналом наказу господарського суду Дніпропетровської області №904/5242/16 від 27.08.2016р. щодо стягнення з ФГ «Дар» на користь ПП «Нікіта-Ром» суми основного боргу у розмірі 2900 000,00 грн. надіслано простою кореспонденцією про що зазначено відповідачем у запереченнях (а.с.94).

12.09.2017р. виконавче провадження №52798311 на підставі протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 12.09.2017р. у Відділі вилучено відповідними правоохоронними органами згідно ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.08.2017р. у рамках кримінального провадження №0000899 від 21.07.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, що підтверджується копією відповідного протоколу та копією ухвали суду (а.с.124-128).

Заслухавши представників сторін, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність обгрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини та повноваження органів державної виконавчої служби щодо примусового виконання судових рішень врегулювуються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-УІІІ, який набрав чинності 05.10.2016р. ( далі - Закон №1404).

Так, у відповідності до вимог ст. 3 Закону №1404, визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"- ст.5 Закону №1404.

У відповідності до вимог ст.10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти боржника.

За приписами ст.13 згаданого Закону №1404 визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

У відповідності до вимог ч.1 ст.18 Закону №1404, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1404, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

За п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За ч.5 ст.26 Закону №1404 передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого, у якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч.7 ст.26 Закону №1404 у разі, якщо у заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Також і згідно ст.56 Закону №1404 арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Частиною 1 ст. 28 Закону №1404 встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що державний виконавець не наділений обов'язком перед відкриттям виконавчого провадження перевіряти у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявність відповідного судового рішення, не зобов'язаний перевіряти відомості у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридичну адресу боржника, а також і не зобов'язаний перевіряти зміст заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа, а право вибору місця відкриття виконавчого провадження належить стягувачу.

Отже, перевірка відповідачем вказаних відомостей не є обов'язком державного виконавця згідно наведених норм чинного законодавства, а тому не вчинення державним виконавцем вищенаведених дії не може бути визнано судом як порушення відповідачем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, як вбачається зі змісту наведених норм Закону №1404 на державного виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання судових рішень, а також у повному обсязі вчиняти виконавчі дії у спосіб та у порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, як свідчать матеріали справи державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №52798311 за наказом господарського суду Дніпропетровської області №904/5242/16, виданий 27.08.2016р. про стягнення з боржника - ФГ «Дар» на користь ПП «Нікіта-Ром» боргу у розмірі 2900 000,00 грн., у межах цього виконавчого провадження було накладено арешт на майно (кошти) боржника разом із постановою про відкриття виконавчого провадження у межах суми стягнення, тобто державним виконавцем у ході примусового виконання вказаного виконавчого документа було вжито всіх необхідних заходів до примусового виконання вказаного наказу господарського суду Дніпропетровської області, що відповідає повноваженням та вимогам, визначеним Закону України «Про виконавче провадження».

Не є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час відкриття виконавчого провадження не здійснення виконавцем пошуку майна підприємства, не вихід за місцезнаходженням боржника, не проведенням опису майна, оскільки виконавчі дії про накладення арешту на майно(кошти) боржника вчиняються шляхом прийняття постанови державним виконавцем разом із прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження без вчинення державним виконавцем наведених вище виконавчих дій під час відкриття виконавчого провадження на наступний день після надходження виконавчого документа у відповідності до вимог ч.7 ст.26, ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і ч.1 ст. 71 вказаного вище Кодексу, покладає обов'язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Представником позивача у ході судового розгляду справи не було наведено жодних підстав та не надано будь-яких доказів, які б свідчили про протиправність дій державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого провадження №52798311 з урахуванням встановлених обставин та наведених норм чинного законодавства.

Що стосується посилань представника позивача на те, що відповідачем здійснено примусове виконання виконавчого документа за місцезнаходженням боржника - вул. Челюскіна, буд. 3 м. Дніпро, яка не віднесена до територіальної юрисдикції Центрального ВДВС в порушення ст.24 Закону №1404, слід зазначити, що судом із пояснень представника відповідача та третьої особи ( державного виконавця Олійник І.В.), яка відкрила виконавче провадження №52798311 встановлено, що вона не перевірила адресу у виконавчому документі, оскільки матеріали виконавчого провадження були передані із канцелярії відділу із резолюцією начальника Центрального ВДВС, а тому державний виконавець вважала, що перевірка територіальної підвідомчості даного виконавчого документа була перевірена канцелярією Центрального ВДВС та підтверджена резолюцією начальника у зв'язку з чим не перевірила адреси боржника з урахуванням того, що саме на стягувача Законом №1404 покладено обов'язок по зазначенню достовірних відомостей боржника, у тому числі не лише у виконавчому документі, а й у заяві про відкриття виконавчого провадження, при цьому, державний виконавець зазначила, що допустила у цій частині помилку через неуважність, велику завантаженість, проте вказала, що вжила всіх заходів, встановлених законом про виконавче провадження для своєчасного примусового виконання виконавчого документа у відповідності до повноважень державного виконавця.

Судом не можуть бути покладено в основу даного судового рішення доводи представника позивача як на протиправність дій відповідача щодо стягнення коштів з позивача у межах виконавчого провадження №52798311 на те, що наказ господарського суду Дніпропетровської області №904/5242/16 господарським судом не видавався, така справа господарським судом не розглядалась, оскільки вказані обставини не можуть свідчити про протиправність дій державного виконавця у ході примусового виконання виконавчого провадження, з огляду на те, що державний виконавець не наділена обов'язком перевірки наявності прийняття судами відповідних рішень та піддавати сумніву видані на основі таких судових рішень виконавчі документи за умови, якщо виконавчий документ відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача не надав суду доказів, які б свідчили про те, що наказ господарського суду Дніпропетровської області №904/5242/16 від 27.08.2016р. не відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження» на момент його пред'явлення стягувачем до виконання до органу ДВС.

Також державний виконавець не наділений і повноваженнями піддавати сумнівам виконавчі документи, які пред'являються стягувачами до примусового виконання до органу ДВС, у тому числі і на предмет їх підроблення, оскільки відповідні повноваження належать лише правоохоронним органам після звернення до них відповідних юридичних або фізичних осіб з відповідними заявами.

Суд критично ставиться до доводів представника позивача про те, що державному виконавцю достеменно було відомо про відсутність судового рішення і відсутність вищенаведеного наказу господарського суду Дніпропетровської області та рейдерське захоплення підприємства позивача, оскільки відповідних доказів представником позивача суду надано не було, а наведені факти не можуть бути підставами для визнання протиправними дій відповідача у порядку адміністративного судочинства України в межах розгляду адміністративної справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки такі факти можуть бути лише предметом перевірки дій державного виконавця у рамках кримінального провадження.

Є безпідставними і твердження представника позивача на недоліки у оформленні розпоряджень та платіжних доручень державним виконавцем, а також і не направлення виконавцем на адресу сторін та на адресу господарського суду Дніпропетровської області наказу №904/5242/16 від 27.08.2016р. процесуальних документів, зокрема, постанови про закриття виконавчого провадження, так як вказані твердження жодними доказами не підтверджені, позивачем таких доказів не надано,а представник відповідача та третя особа вказала, що такі документи були надіслані простою кореспонденцією у відповідності до вимог ст.28 Закону №1404 та в подальшому матеріали виконавчого провадження були вилучені правоохоронними органами, що підтверджується копією протоколу доступу до речей і документів та описом речей і документів, які були вилучені (а.с.125-128).

Також слід зазначити, що посилання представника позивача на рейдерське захоплення підприємства позивача не може бути прийнято судом в якості доказу щодо протиправності дій державного виконавця вчинених у ході примусового виконання виконавчого провадження №52798311.

Окрім того, слід зазначити, що позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання протиправними дій державної виконавчої служби з примусового стягнення грошових коштів з позивача у сумі 2976131,48 грн. в рамках виконавчого провадження №52798311, обрав не ефективний (не належний) спосіб захисту права, оскільки факт стягнення коштів уже вичерпав свою дію та відновлення такого права у спосіб визнання лише дій відповідача щодо стягнення з позивача грошових коштів у рамках примусового виконання виконавчого провадження №52798311 протиправними не призведе до відновлення прав та інтересів позивача.

При цьому, позивач, оспорюючи дії відповідача щодо стягнення з позивача грошових коштів у межах вказаного вище примусового виконання виконавчого провадження, не звернув уваги на той факт, що ним жодне із рішень суб'єкта владних повноважень, прийнятих посадовою особою суб'єкта владних повноважень у межах вказаного виконавчого провадження, оскаржено у встановленому законодавством порядку не було, таких доказів суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що за наявності чинних рішень суб'єкта владних повноважень, у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання таких дій протиправними, оскільки такі дії можуть бути предметом перевірки та надання їм оцінки лише під час розгляду спору про оскарження рішень суб'єкта владних повноважень у відповідності до вимог ч.3 ст.2, ст.17, ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обрання позивачем такого способу захисту права, як визнання дій відповідача протиправними щодо примусового стягнення з позивача грошових коштів в рамках виконавчого провадження №52798311, без оскарження рішень суб'єкта владних повноважень, не призведе до захисту прав і інтересів позивача, оскільки вказані дії вчинені та вичерпали свою дію моментом їх вчинення, а також виходячи з того, що дії суб'єкта владних повноважень можуть бути предметом судового розгляду у порядку адміністративного судочинства лише за умови, якщо відсутнє владне управлінське рішення суб'єкта владних повноважень, а у іншому випадку, за наявності прийнятого рішення суб'єктом владних повноважень, зокрема, у даному випадку, були прийняті державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача боргу відкритого за наказом господарського суду Дніпропетровської області №904/5242/16 від 27.08.2016р., про накладення арешту на майно (кошти) боржника, які є рішеннями посадової особи суб'єкта владних повноважень та підлягають оскарженню у порядку та у строки, визначені чинним законодавством.

Представником позивача суду не надано доказів оскарження у встановленому законодавством порядку рішень державного виконавця, прийнятих у ході примусового виконання виконавчого провадження №52798311, а тому обраний позивачем спосіб захисту права - визнання протиправними дій відповідача з примусового стягнення коштів з позивача у рамках виконавчого провадження №52798311 не є ефективним (неналежним) способом захисту прав і інтересів позивача.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що у разі ухвалення рішення на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фермерського господарства «Дар» до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Заступник начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Олійник Ірина Володимирівна про визнання дій відповідача протиправними - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2017 року

Суддя С.О. Конєва