Справа № 754/14308/17
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 229 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду м. Києва про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду м. Києва про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року вказаний адміністративний позов залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року. Свої вимоги обгрунтовує тим, що, на його думку, суддею суду першої інстанції прийнято помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились.

Залишаючи зазначений вище адміністративний позов без розгляду, суддя суду першої інстанції виходив з положень ст. 99 КАС України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, та того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до частини 1 статті 6 КАС України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною 1 статті 99 КАС України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Дані строки обмежують час, протягом якого вказані правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з частиною 2 статті 8 КАС України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 року (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

При цьому, у відповідності до частини 2 статті 99 КАС України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суддею суду першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 звертався до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про проведення перерахунку його пенсії та відповідач листом від 30.03.2017 року повідомив позивача про те, що на виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва 03.04.2012 року № 2а-372/12, зміненої постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013 року позивачу проведено перерахунок його пенсії, в порядку встановленому судовим рішенням та нараховано кошти за період з 01.07.2011 року по 30.06.2017 року в сумі 16617,76 грн. Нараховані кошти виплачені в лютому 2017 року.

Крім того, розрахунок на доплату за пенсійною справою ОСОБА_2 свідчить про те, що пенсійні виплати у період з 01.07.2011 року по 30.06.2016 року позивач отримував щомісяця, тому про їх розмір йому було відомо в день виплати.

Доводи позивача щодо неможливості звернутись за захистом свого порушеного права у встановлений законом строк нічим не підтверджені.

Крім того, суддею суду першої інстанції було встановлено, що остання відповідь відповідача про відмову позивачу у проведенні перерахунку його пенсії датована 30.03.2017 року.

Отже колегія суддів погоджується з висновком судді суду першої інстанції про те, що початок перебігу строку звернення до суду необхідно рахувати із зазначеної дати.

Позивач відповідно до відбитку штемпеля суду звернувся з позовом до суду 31.10.2017 року, тобто з порушенням строку, встановленого ст. 99 КАС України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали.

З огляду на вказане колегія суддів зазначає про наступне.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що «суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від суддів вимагається вказувати підстави».

Частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суддею суду першої інстанції було встановлено, що позивачем в адміністративному позові не наведено будь-яких поважних причин, які б об'єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із вищезазначеними вимогами.

Відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

За таких обставин та з урахуванням відсутності доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів вважає правильним висновок судді суду першої інстанції про те, що адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвали суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування суддею суду першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала судді суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 25.01.2018 року.