Справа № 818/1551/17
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
18 січня 2018 р. Справа № 818/1551/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Сумської області, третя особа: Управління Державної казначейської служби України в Сумській області про стягнення коштів,
представник відповідача - ОСОБА_2, -
В С Т А Н О В И В:
Представник відповідача позов не визнав, звернувся з клопотанням про залишення позовних вимог без розгляду у зв»язку з тим, що позивач не сплатив судовий збір при зверненні до суду з даним позовом та не надав доказів про звільнення його від такої сплати. Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання прокуратури Сумської області відмовити, виходячи з наступного.
Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 цього Закону в ід сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Статтями 1,3 Конституції України визначені зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов'язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини. Складовою цього обов'язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13, частини перша, друга, сьома статті 43 Конституції України). Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 ЗаконуУкраїни «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Таким чином звернення позивача з позовними вимогами про захист права на отримання належних позивачеві виплат у вигляді заробітку за період невиконання судового рішення, компенсації за невикористані відпустки за своєю суттю є спором про стягнення заробітної плати, а тому позивач звільняється від сплати судового збору при зверненні до суду такими вимогами.
Крім того, відповідно до п.7 ч.1 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення з даним клопотанням судом не встановлювався позивачеві строк для усунення недоліків, відтак звернення з таким клопотанням є необґрунтованим.
Керуючись ст. ст. 160, 240, 243, 248, 165 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокуратури Сумської області про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М. Опімах

Повний текст ухвали складений 23 січня 2018 року.