Справа № 355/1642/17
Суддя: Єременко В. М.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 355/1642/17
Провадження № 2-а/355/8/18
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Баришівський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправною відмову Баришівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та призначення пенсії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Баришівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправною відмову Баришівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та призначення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 20.12.2016 року.
В червні місяці 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Баришівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області з заявою про призначення пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Згідно рішення №209 від 12.07.2017 року йому було відмовлено у призначенні пенсії.
Відмову відповідача про нарахування та виплату пенсії вважає незаконною та такою, що порушує його права.
З 27.11.1986 року по 03.12.1993 року ОСОБА_1 працював водієм на Бориспільському АТП 13264. В період часу з 17.03.1987 року по 01.04.1987 року був зайнятий на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується доданими до позовної заяви матеріалами.
Окрім того, відповідно до відомості про розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати Бориспільським АТП за березень місяць 1987 року, у відповідності до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207, ОСОБА_1 було виплачено додаткову заробітну плату у підвищеному розмірі, в зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (копія відомості додана до позовної заяви).
Відповідно до абз. 5 п.п. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року до заяви про призначення пенсії додаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
На підтвердження свого перебування на території радіоактивного забруднення ОСОБА_1 надав до управління довідку Бориспільського АТП 13264 №14 від 18.01.1994 року за формою, затвердженою постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207 та копію відомості про нарахування заробітної плати за 1987рік.
Інші первинні документи, що підтверджують участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (накази, табелі обліку робочого часу, відомості про виплату заробітної плати, подорожні листи, та ін..), відповідно до довідки комунальної установи «Баришівський районний трудовий архів» № 02 від 03.01.2017 року до архіву не надходили.
Позивач вважає, що право на отримання пенсії із зниженням віку не може ставитись в залежність від наявності конкретного документу.
Він не несе особистої відповідальності за збереження архівних документів та не може контролювати їх схоронність, а відтак і не може нести відповідальність у разі їх знищення чи пошкодження.
З такою позицією погодився Львівський апеляційний адміністративний суд (Постанова від 03.06.2015 року у справі №876/5445/15).
Той факт, що ОСОБА_1 з 17.03.1987 року по 01.04.1987 року був зайнятий на роботах для вивезення нафтопродуктів з Чорнобильської АЕС можуть підтвердити свідки, яких на вимогу суду він зобов`язується доставити в судове засідання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Згідно «Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого 20 січня 1997 р. № 51, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видаються посвідчення у якому на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору «Перереєстровано» і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації. Починаючи з 1 жовтня 1998 р. зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним. Посвідчення позивача має таку відмітку.
Згідно зазначеного посвідчення, пред`явник посвідчення має право на пільги, встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках.
Відповідно до листа Міністерства праці України від 05.09.1996р. №09-3013 за умови нарахування відрядженим працівникам підвищеної оплати праці з зоні відчуження в 1986-1990 роках за фактично відпрацьований час, пенсії призначаються без вимог щодо підтвердження документами первинного бухгалтерського обліку кількості відпрацьованих годин і будь яких обмежень.
Єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право на користування пільгами, встановленими ЗУ «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі і призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку встановленого для одержання державних пенсій є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Такої позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України, яку відобразив у Довідці про результати вивчення та узагальнення судової практики у справах про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 01.01.2007 року.
ОСОБА_1 вважає, що наявність в нього даного статусу передбачає надання з боку держави відповідних пільг, до яких відноситься зниження пенсійного віку.
Позивач ОСОБА_1 просить суд задовольнити його позовні вимоги, визнати протиправними дії Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області щодо відмови в призначенні пенсіїіз зниженням пенсійного віку.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений ним до суду адміністративний позов та просив суд визнати протиправною відмову Баришівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати Баришівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити йому пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з часу звернення за призначенням пенсії.

Представник відповідача Баришівського об`єднаного управління пенсійного фонду України Київської області Гранько Тарас Григорович в судовому засіданні заперечував проти заявленого позивачем ОСОБА_1 адміністративного позову та надали суду письмові заперечення на адміністративний позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов,язкове державне пенсійне страхування», органи УПФ мають право вимагати відповідні документи у підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність подання відомостей про осіб, які підлягають загальнообов,язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Не оспорюється період роботи ОСОБА_1 з 17.03.1987 року по 01.04.1987 року, де він був зайнятий на роботах для вивезення нафтопродуктів з Чорнобильської АЕС 10.05.1994 року по 26.05.1998 року.
Згідно з ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, пенсійний вік зменшується на 8 років.
Відповідно до відомості про розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати Бориспільським АТП за березень 1987 року, відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207, ОСОБА_1 було виплачено додаткову заробітну плату у підвищеному розмірі, в зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає заявлений позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.12.2016 року другої категорії.
В червні місяці 2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Баришівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про призначення пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Рішенням №209 від 12.07.2017 року (про результати розгляду заяви про призначення пенсії), йому було відмовлено у призначенні пенсії з мотивів відсутності підтверджуючих документів про дні виїзду в зону відчуження та населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому пенсію відповідно до п. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» УПФ вважає призначити неможливо.
Відмова відповідача про нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , суд вважає незаконною та такою, що порушує його права, як громадянина України.
На переконання суду, ОСОБА_1 надав до УПФ всі необхідні документи для призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», маючи при цьому, законно отримане ним посвідченням учасника ліквідації аварії категорії 2, серії НОМЕР_1 від 20.12.2016 року.
На час прийняття зазначеного рішення №209 від 12.07.2017 року про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії та про відмову, то на даний час, норми законодавства не неконституційними не визнавались та являються обов`язковими до виконання на всій території України, а тому УПФ не має права в своїй діяльності нехтувати нормами чинного законодавства.
Таким чином, Баришівське об,єднане управління пенсійного фонду України Київської області, відмовили позивачу ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку безпідставно, в зв,язку з чим суд визнає такі їх дій неправомірними.

Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ врегульовані відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського Суду з прав людини у справах проти України. Статтею 17 вказаного Закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року ( ОСОБА_2 проти України), заява № 43331/12, в мотивувальній частині рішення зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Зазначене свідчить про те, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Пунктом 2.2. вказаного рішення передбачено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР).

У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 (002р710-99) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України (254к/96-ВР), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (384/2011) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Україна є демократична, соціальна та правова держава; права та свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; в Україні визнається і діє принцип верховенства права; громадяни мають право на соціальний захист.

Складовою конституційного захисту на соціальний захист є право на пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов`язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого статтею 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 та ч. 1 ст. 58 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України» передбачено, що відповідно до ст. 8 Конституції в України визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, і якою це повноваження надано; обгрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення: своєчасно.

Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Про звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч. 1 ст. 72 КАС України, тобто про те, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені зазначає Вищий адміністративний суд України у Листі від 14.11.2012 № 2379/12/13-12.

Згідно ст. 104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Спір за участю Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області, як суб`єкта владних повноважень ( п. 7 ч. І ст. 3 КАС України) є публічно-правовим і його вирішення згідно п. 1 ч. І ст. 17 КАС України належить до компетенції адміністративних судів України, оскільки Баришівське об,єднане управління пенсійного фонду України Київської області, як суб`єкт владних повноважень реалізовувало у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством управлінські функції щодо соціального захисту населення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 довів своє права на отримання пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позиція Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області є не правомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

При цьому за змістом ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, обґрунтовує вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

На переконання суду, докази позивача ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах законодавства та спростовують висновки Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області, який відмовив позивачу у задоволенні його обґрунтованих вимог.

Суд вважає, що постановляючи дане рішення, судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлені судом обставини також стверджуються:

-ксерокопією паспорта ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 від 08.09.2016 р.;

- ксерокопією трудової книжки ОСОБА_1 ;

- ксерокопією рішення №209 від 12.07.2017 року Баришівського об,єднаного управління пенсійного фонду України Київської області, про результати розгляду заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 ;

- ксерокопіями наказів Бориспільського АТП №23264 за 1987 рік щодо ОСОБА_1 ;

- ксерокопіями довідок Бориспільського АТП №23264 щодо відрядження ОСОБА_1 та отримання заробітної плати в 1987 році;

- ксерокопією посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, серії НОМЕР_1 від 20.12.2016 року.
- іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Відповідно до п. 1 0 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 22, 46, 55, 58, 75, 92, 95, 96, 113, 116, 117, 124, Конституції України, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 6, 8, 9, 10, 11, 12, 18, 19, 20, 22, 94, 159, 160, 162, 163, 295, 297 КАС України,- суд

ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Баришівського об,єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області у призначенні пенсії ОСОБА_1 із зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов,язати Баришівське об,єднане Управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити пенсію ОСОБА_1 із зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з часу звернення за призначенням пенсії.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Баришівського районного суду В. М. Єременко