Справа № 686/18941/17
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/18941/17

Головуючий у 1-й інстанції: Салоїд Н.М.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

17 січня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сапальової Т.В. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника відповідача: Августенюка О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2017 позивач - ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького міскрайонного суду Хмельницької області із позовом до управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому про визнання дій протиправними щодо відмови у призначенні пенсії та зобов'язання призначити пенсію.

Постановою Хмельницького міскрайонного суду Хмельницької області від 19.10.2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що позивач - ОСОБА_3, в період з 12.02.2002 року працює в органах прокуратури. На даний час працює в прокуратурі Хмельницької області на посаді першого заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури.

21.11.2016 року позивачу встановлено інвалідність 2 групи загального захворювання, що підтверджується актом огляду МСЕК серії АВ № 0862308.

28.09.2017 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому про призначення пенсії по інвалідності (2 група загального захворювання), у відповідності до діючого Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII, зокрема, щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури згідно з ч.2, ч.9 ст.86 зазначеного Закону, а саме з розрахунку у розмірі 60% чинної заробітної плати за останні 60 календарних місяців, за наявності на день звернення вислуги у органах прокуратури, у тому числі безперервного стажу роботи в органах прокуратури 15 років 7 місяців 17 днів.

На день звернення до відповідача, загальна вислуга років, яка дає право на пенсійне забезпечення відповідно до ч.2, ч.9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" становила в органах прокуратури 15 років 7 місяців 17 днів.

Однак, листом управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому № 411/Б-12 від 28.09.2017 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно Закону України "Про прокуратуру" та зазначено, що п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій. У тому числі спеціальних з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу".

Також, на думку відповідача з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених Законом України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового кодексу України, Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України не призначаються, а раніше призначені не перераховуються.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до органів Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи на підставі частини 9 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" позивач набув стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років та йому встановлено інвалідність II групи, а відтак останній має право на призначення пенсії відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Так, п. 5 частини 1 статті 16 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року, гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

При цьому, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію у рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002. Виходячи із висловленого вказаних рішеннях розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно із ч. 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ, прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів (ч. 6 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІ ).

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач посилається на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року згідно якого, у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Проте, колегія суддів вважає твердження апелянта безпідставними, оскільки на час прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII та з 01.06.2015 року до 15.07.2015 року діяв Закон України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, положеннями ст. 50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, а відтак, п. 5 Прикінцевих положень Закон № 213-VIII стосувався положень Закону №1789-ХІІ, і саме за нормами вказаного закону неможливо було призначати пенсію працівникам прокуратури.

Однак, станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України, а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ, який набрав чинності 15.07.2015 року.

Отже, до спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ.

Водночас, частиною 12 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" передбачено підстави позбавлення особи права на отримання пенсії, передбаченої даною статтею, серед яких відсутнє посилання на п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 станом на час звернення до відповідача набув стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років та йому встановлено інвалідність II групи, а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії по інвалідності згідно ч.ч. 2, 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року та наявність підстав для зобов'язання відповідача призначити позивачу таку пенсію.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом першої інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 січня 2018 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Сапальова Т.В. Матохнюк Д.Б.