Справа № 806/2273/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" січня 2018 р. Справа № 806/2273/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "30" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними бездіяльність (дії), скасування повідомлення (рішення) від 04.08.2017 року , -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому просив визнати неправомірними бездіяльність (дії) та скасувати повідомлення (рішення) від 04.08.2017 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.10.2017 року в задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши справу в межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_3 до Управління про запобігання корупції та проведення люстрації МВС України щодо визнання дій неправомірними, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на звернення від 25.12.2016 р. задоволено.

На виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 09.06.2017 по справі №806/339/17 видано 06.04.2017р. виконавчий лист.

Вказаний виконавчий лист було подано позивачем до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ .

04.08.2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачеві без прийняття до виконання, яке мотивоване тим, що всупереч вимогам п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", у пред'явленому виконавчому документі не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника та стягувача.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач повертаючи позивачу виконавчий документ без прийняття до виконання, діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно із ч.1 ст.259 КАС України (в редакції до 15.12.2017) виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

В силу приписів статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Вимоги до виконавчого документа визначені в ст.4 Закону № 1404-VIII. Зокрема, згідно ч.1 цієї статті у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Водночас на підставі ч.ч.1,3,5 ст.18 Закону № 1404 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Таким чином, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має діяти в інтересах стягувача неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, з метою захисту інтересів стягувача одержувати від будь-яких осіб необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію.

Співставляючи різні норми одного і того ж закону колегія суддів вважає за необхідне вказати, що на момент розгляду справи судом першої інстанції, так і на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції положенням КАС України (в редакції до 15.12.2017 року так і після цієї дати) було передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У даному випадку дії державного виконавця зазначеним вимогам не відповідали, оскільки відповідні повноваження державній виконавчій службі надані саме задля забезпечення неухильного виконання судових рішень, що набрали законної сили, а не для створення штучних перешкод у їх виконанні.

Крім того, при виконанні судових рішень у адміністративних справах також слід враховувати й те, що сторонами у них можуть бути не лише фізичні чи юридичні особи, а і суб'єкти владних повноважень, які не мають статусу юридичних осіб.

У даному випадку стороною у справі було Управління запобігання корупції та проведення люстрації МВС, яке не має статусу юридичної особи (суд встановив це з відкритих джерел: https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), а отже стосовно нього і не могло бути зазначено відомостей про ідентифікаційний код юридичної особи.

Крім того, КАС України в реакції до 15.12.2017 року, тобто в редакції, чинній на момент звернення позивача з позовом у справі, в якій було видано виконавчий лист, не передбачав обов'язку зазначати у позовній заяві відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номеру і серії паспорта для фізичних осіб - громадян України (стаття 106).

Лише з 15.12.2017 року набув чинності КАС України, яким передбачено обов'язок позивача зазначати у позовній заяві реєстраційного номеру облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу).

Механізму внесення виправлень у виконавчі листи у випадках, коли матеріали справи не містять таких даних, чинне процесуальне законодавство не передбачає, а тому зазначені недоліки законодавства не можуть зводити нанівець гарантоване кожному право на справедливий суд, яке включає в себе обов'язок Держави забезпечити виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Отже, виходячи з наведених вимог закону "Про виконавче провадження", який покладає на державного виконавця вживати заходів задля захисту інтересів стягувача, відсутність у виконавчому листі коду ЄДРПОУ боржника та індивідуального ідентифікаційного номера стягувача не є підставою для відмови державним виконавцем у прийнятті виконавчого листа до виконання, а тому дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні повідомлення повернення виконавчого документу від 04 серпня 2017 року з підстав невідповідності виконавчого листа вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" не можна вважати правомірними.

Відтак, повідомлення відповідача про повернення виконавчого листа є протиправним, оскільки останнім не були використані в повному обсязі надані йому права та обов'язки, передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року № 6-62цс14, ухвалі Вищого адміністративного суду від 7 листопада 2016 року № К/800/24031/16.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Заява № 40450/04) від 15 жовтня 2009 року суд наголосив, що у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі "Метаксас проти Греції", п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог адміністративного позову.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої та дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального та права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови - про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "30" жовтня 2017 р. скасувати, прийняти нову, постанову якою позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати неправомірними бездіяльність (дії) Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині повернення виконавчого документа по справі №806/339/17 від 09.03.2017 року.

Скасувати повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. від 04 серпня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Судове рішення прийнято та складено "22" січня 2018 р.