Справа № 826/15457/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення і зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 (далі - Позивач, ОСОБА_3А.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - Відповідач, Уповноважена особа) про:

- визнання протиправним та скасування рішення, оформлене наказом від 16.09.2015 року №813, в частині визнання нікчемним договору №009-28699-110215 банківського вкладу (депозиту) від 11.02.2015 року, укладеного між Позивачем та АТ «Дельта Банк»;

- зобов'язання Уповноваженої особи сформувати і надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, у вигляді додаткової інформації про вкладників стосовно збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, в який включити ОСОБА_3 з метою отримання ним відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) №009-28699-110215 від 11.02.2015 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.06.2017 року задоволено клопотання ОСОБА_3 та визнано поважними причини пропуску останнім строку звернення до суду із вказаним позовом.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що у Відповідача не було законних підстав для невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки матеріалами справи не підтверджуються підставі віднесення правочину до нікчемних.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на неврахування судом неможливості проведення банком у період з 16.01.2015 року будь-який операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб за рахунок Фонду. Крім того, підкреслює, що Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» передбачено, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається. Вказує, що Уповноваженою особою не визнано правочин нікчемним, а лише застосовано до останнього наслідки нікчемності.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить суд залишити її без задоволення, а постанову суду - без змін, обґрунтовуючи свою позицію тим, що, по-перше, доказів на підтвердження надання укладеним договором пільг і переваг іншим особам Відповідачем не надано, по-друге, перерахування коштів в іноземній валюті на рахунок однієї особи від іншої чинним законодавством не заборонено, по-третє, про існування постанови правління НБУ щодо визнання ПАТ «Дельта Банк» проблемним Позивач не міг знати з огляду на віднесення її до банківської таємниці.

У судовому засіданні представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Відповідач та Третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 11.02.2015 року між ПАТ «Дельта Банк» (банк) та ОСОБА_3 (вкладник) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах США №009-28699-110215 (а.с. 10), за умовами якого банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, зарахування коштів на який здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку у день укладення сторонами договору.

Згідно платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності від 11.02.2015 року №45727117 (а.с. 11), ОСОБА_4 здійснила переказ коштів у розмірі 8 000,00 доларів США зі свого рахунку НОМЕР_2 на рахунок Позивача НОМЕР_1.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно якого з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.04.2015 року №71 внесено зміни до рішення від 02.03.2015 року №51 та вказано, що тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 6 місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року.

У подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 03.08.2015 року №147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02.10.2015 року.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги та наданих на виконання вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 року документів, згідно наказу Уповноваженої особи від 29.05.2015 року №408 створено Комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» (а.с. 102-103).

Наказом Уповноваженої особи від 16.09.2015 року №813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» у зв'язку з виявленням комісією нікчемних правочинів відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» приписано застосувати наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі до договору від 11.02.2015 року №009-28699-110215 (а.с. 89-94).

Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Дельта Банк».

05.10.2015 року згідно рішення виконавчої дирекції Фонду № 181 від 02.10.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено Кадирова Владислава Володимировича уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» строком на 2 роки з 05.10.2015 року по 03.10.2017 року включно.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 08.10.2015 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «Дельта Банк»; для отримання коштів вкладники ПАТ «Дельта Банк» з 08.10.2015 року по 18.11.2015 року включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - АТ «Ощадбанк», АТ «Укрексімбанк», АБ «Укргазбанк».

01.07.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Уповноваженої особи із заявою №3026143, в якій просив надати інформацію щодо невиплати останньому відшкодування грошових коштів за договором від 11.02.2015 року №008-28699/110215 (а.с. 12).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 3, 26, 27, 38 Закону України «Про систему гранування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 203, 228, 319, 1062 Цивільного кодексу України, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, а також затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 року №14 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами, прийшов до висновку, що в Уповноваженої особи не було правових підстав для віднесення договору до нікчемного, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Приписи ч. 6 ст. 27 Закону визначають, що Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях, підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Як вбачається зі змісту повідомлення Уповноваженої особи від 23.09.2015 року №8821/3204 про нікчемність правочину (а.с. 164), наданого Відповідачем на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції, договір банківського вкладу (депозиту) №009-28699-110215 від 11.02.2015 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, є нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи ч. 3 ст. 38 Закону визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Наведене дає підстави для висновку про наявність в Уповноваженої особи, а у подальшому у Фонду обов'язку забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, а також права на вчинення дій щодо повідомлення осіб про нікчемність договорів і застосування наслідків їх нікчемності.

Разом з тим, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 1812.2015 року у справі №К/800/39816/15.

Як вбачається зі змісту листа Уповноваженої особи від 23.09.2015 року №8821/3204, підставою для визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту), укладеного Позивачем з ПАТ «Дельта банк», визначено п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, відповідно до якого правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, коли банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що, зазначаючи про недоведення Відповідачем підстав віднесення укладеного правочину до нікчемних, суд першої інстанції всупереч вимог ст. ст. 11, 69 КАС України у редакції, яка була чинна на момент ухвалення оскаржуваного рішення, не витребував в Уповноваженої особи необхідні, на його думку, докази, які б підтверджували наявність підстав для віднесення спірного правочину до нікчемних.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, згідно ч. 3 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Крім того, за правилами ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже, з метою виконання передбаченого приписами ч. 3 ст. 308 КАС України обов'язку суду апеляційної інстанції досліджувати докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, Київським апеляційним адміністративним судом 19.12.2017 року було постановлено ухвалу, якою зобов'язано Уповноважену особу надати належним чином завірені копії: наказу Уповноваженої особи від 16.09.2015 року №813 в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) №009-28699-110215 від 11.02.2015 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3; наказу Уповноваженої особи від 29.05.2015 року №408 «Щодо продовження роботи Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб АТ «Дельта Банк» та створення Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк»; наказу Уповноваженої особи від 07.08.2015 року №691 «Щодо продовження роботи Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб АТ «Дельта Банк» та створення Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк»; постанови НБУ від 30.10.2014 року №692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк», зафіксованим у протоколі від 20.03.2013 року №14; повідомлення від 23.09.2015 року про нікчемність правочину, направленого на адресу ОСОБА_3

Наведені документи були подані до канцелярії суду 19.01.2018 року разом з фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» №4151 від 18.01.2018 року про направлення копій таких документів на адресу ОСОБА_3 (а.с. 167), що надало можливість суду апеляційної інстанції досліджувати докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що Окружним адміністративним судом м. Києва не було враховано, що, наполягаючи на необхідності відмови у задоволенні позову, Уповноважена особа посилалася на п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» (протокол №14 від 20.03.2013 року), відповідно до якого зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається (далі - Правила) (а.с. 106-163).

Указані Правила були оприлюднені шляхом розміщення їх на інформаційних стендах Банку в приміщеннях Банку та на офіційному сайті Банку за адресою: www.deltabank.com.ua.

Згідно п. 2.1 Правил останні є системою затверджених і оприлюднених норм, які встановлюють порядок та умови надання банком банківських послуг фізичним особам, пов'язаних зокрема з відкриттям та обслуговування поточних рахунків, відкриттям та обслуговуванням вкладних (депозитних) рахунків та прийняттям від фізичних осіб грошових коштів, що є сумами вкладів.

Згідно п. п. 2.6, 2.7 Правил клієнт, уклавши з банком договір, підтверджує своє ознайомлення та повну і остаточну згоду з такими Правилами.

У разі виникнення розбіжностей між положеннями цих Правил та умовами Договору, положення Правил мають пріоритетну силу і застосовуються сторонами до взаємовідносин, що виникають/діють відповідно до договору, якщо у договорі прямо не передбачено протилежне.

Тобто, підписавши договір №006-28687-280115 від 28.01.2015 року, Позивач погодився з умовами про те, що всі визначення в останньому вживаються у значенні, встановленому Правилами.

Приписи п. 2.12.19 Правил визначали, що клієнт (вкладник) не може здійснювати відступлення третім особам прав за договором банківського вкладу (депозиту) без отримання попередньої письмової згоди банку.

Згідно п. 5.11 Правил зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових коштів для вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від законного представника та інших випадків, встановлених нормами діючого законодавства або продуктами банку).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту платіжного доручення від 11.02.2015 року №45727117 призначення платежу (а.с. 11), а також реєстру операцій (а.с. 97), однак помилково не було враховано судом першої інстанції з підстав незабезпечення останнім отримання даних документів від Відповідача, кошти на рахунок Позивача вносились третьою особою шляхом переказу грошових коштів від ОСОБА_4, що є порушенням умов вказаного договору та п. 5.11 Правил.

Тобто, за наявності прямої заборони Правилами ПАТ «Дельта Банк» зараховувати на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти для вкладника від третьої особи та відсутності доказів, що надавали б право станом на 11.02.2015 року проводити таку банківську операцію, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість посилання Апелянта на те, що перерахування коштів на рахунок Позивача свідчить про укладення банком договору, умови якого передбачають надання третій особі пільги, яка не передбачена законодавством або внутрішніми документами банку.

Надання у даному випадку такої пільги чи переваги здійснюється у вигляді штучного збільшення обсягу зобов'язань Фонду перед вкладниками неплатоспроможних банків та можливість отримання такою особою відшкодування вкладу у розмірі, що перевищує 200 000,00 грн., всупереч встановленого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку задоволення вимог кредиторів.

Наведений висновок узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах від 02.08.2017 року у справах №804/15587/15 та №804/1054/16.

Відтак, у контексті наведених обставин, відхиляючи вказані доводи Відповідача щодо нікчемності укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 правочину з посиланням на приписи ст. ст. 319, 1062 ЦК України, п. 10.12 Інструкції від 12.11.2003 року №492, суд першої інстанції не врахував диспозитивного характеру цивільних правовідносин між сторонами, а також особливостей правового регулювання спірних правовідносин під час тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Водночас, посилання Уповноваженої особи на постанову правління Національного банку України від 30.10.2014 року №692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта банк» до категорії проблемних» (а.с. 105), якою встановлено обмеження в діяльності банку, що була наявна на момент укладання договору №009-28699-110215 від 11.02.2015 року банківського вкладу (депозиту) та, на переконання останнього, перешкоджала його укладенню, судовою колегією оцінюється критично, оскільки зазначена постанова становить банківську таємницю і Позивач не міг знати про її зміст та встановлені обмеження.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для направлення Уповноваженою особою додаткової інформації про Позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дальта Банк» за рахунок Фонду, у зв'язку з підтвердженням матеріалами справи обґрунтованості застосування до договору наслідків нікчемності правочину, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду м. Києва про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення і зобов'язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 23» січня 2018 року.