Справа № 524/9613/17
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

24 січня 2018 рокум. ПолтаваСправа № 524/9613/17

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Єресько Л.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визнання протиправними дій, визнання незаконними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2018 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з адміністративним позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області (надалі Кременчуцька МР) та виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (надалі ВК Кременчуцької МР), де просив:

- визнати протиправними дії Комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства діючої при ВК Кременчуцької МР відповідно до рішення останнього від 07.12.2017 № 1229;

- визнати неправомірним та скасувати пп. 16.2.2 п. 16.2 рішення Кременчуцької МР від 04.04.2017 «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці;

- визнати неправомірним та скасувати рішення ВК Кременчуцької МР від 29.05.2017 № 490 «Про затвердження акта комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства та користування земельною ділянкою по пров. Ракітіна, 19-А в м. Кременчуці.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.12.2017 з урахуванням ухвали від 12.01.2018 про виправлення описки у попередній ухвалі матеріали даного позов передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду, до якого справа надійшла 19.01.2018, що підтверджується вхідним реєстраційним штампом суду.

Вирішуючи питання про прийняття даної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд виходив із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Поняття суб'єкта владних повноважень визначено у пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із яким суб'єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори.

Для визначення ознак публічно-правового спору суд повинен встановити, зокрема, наявність матеріально-правових відносин між учасниками спору. Публічно правовий спір може виникати із конституційних, адміністративних, фінансових та інших правовідносин, зміст яких складає, з одного боку, обов'язок органу публічної адміністрації вчинити певний акт на користь особи і з іншого право особи вимагати виконання цього обов'язку від органу публічної адміністрації як від носія владних повноважень. Більш того, особа повинна бути переконана у тому, що такі відносини перебувають у стані порушення норми або права.

Спираючись на норми Конституції, як норми прямої дії, якими визначено зміст прав та свобод, особа має можливість вимагати від держави в особі органів публічної адміністрації належної організації та безпосереднього виконання кореспондуючих обов'язків.

При цьому не будь-яке порушення суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків кореспондує праву особи вимагати його припинення. Право на захист (задоволення позову) у особи позивача в межах публічного охоронного відношення виникне за двох умов. По-перше, суд має встановити обов'язок органу влади вчинити певну дію (прийняти рішення). По-друге, має бути доведено правову заінтересованість особи у виконанні цього обов'язку саме на її користь. Закон у вигляді так званої "захисної норми" має гарантувати особі право вимагати від органу публічної адміністрації виконання певного обов'язку на свою користь.

Отже, компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності перелічених органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських повноважень.

Верховний Суд України у своїй практиці неодноразово висловлював такі правові позиції, викладені у постановах від 11.11.2014 у справі № 21-493а14 (номер в ЄДРСР 42010800) та у справі № 21-405а14 (номер в ЄДРСР 42202870), від 14.02.2012 у справі № 21-1041во10 (номер в ЄДРСР 21839966) та у справі № 21-1042во10 (номер в ЄДРСР 22204809), які в силу положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства є обов'язковими для врахування судами нижчих інстанцій.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що 30.11.2017 ухвалою Господарського суду Полтавської області по справі № 917/2006/17 було порушено провадження у справі за позовом Кременчуцької МР від 27.11.2017 до ОСОБА_1, як фізичної особи підприємця, про відшкодування збитків в сумі 234 042 грн. 88 коп., необхідність стягнення яких обґрунтована Кременчуцькою МР перебуванням у його користуванні з 13.08.2007 земельної ділянки у розмірі 1477 кв.м. без сплати орендної плати на підставі:

- пп. 16.2.2 п. 16.2 рішення Кременчуцької МР від 04.04.2017 «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці»;

- рішенням ВК Кременчуцької МР від 29.05.2017 № 490 «Про затвердження акта комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства та користування земельною ділянкою по пров. Ракітіна, 19-А в м. Кременчуці.

За змістом даного позову позивач не згоден із розміром збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства, визначених уповноваженою Комісією, мотивуючи невірними обрахунками останньої, а саме застосованими розмірами земельної ділянки, яка у різні періоди була різною, а також моменту виникнення у нього права користування цією земельною ділянкою, а відтак і обовязку сплати орендної плати за її користування, оскільки ним не здійснювалася державна реєстрація права оренди землі в установленому законом порядку, то взагалі не вважає себе винним у заподіянні збитків заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства та користування земельною ділянкою.

Тобто підставою даного позову фактично є незгода ОСОБА_1 із розміром збитків територіальній громаді, заявлених до відшкодування Кременчуцькою МР у порядку господарського судочинства.

Як слідує із доданих позивачем до адміністративного позову додатків, пунктом 16 рішення Кременчуцької МР від 04.04.2017 "Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці" було вирішено питання про затвердження фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі 03.07 (для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі) по пров. П.Ракітіна, 19-А.

Згідно абзацу 2 цього ж пункту вказаного рішення передано фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, за умови виконання п. 16.2 цього рішення, в оренду строком на один рік земельну ділянку площею 1477 кв.м. (кадастровий № :12:002:0471) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі за вищевказаною адресою.

У пункті 16.2 цього ж рішення визначені зобов'язання, за умови виконання яких, вказана земельна ділянка передавалася позивачу в оренду.

Зокрема, підпунктом 16.2.2 встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зобов'язаний у двохмісячний термін з дня прийняття цього рішення відшкодувати збитки, заподіяні територіальній громаді міста Кременчука за користування земельною ділянкою площею 1477 кв.м. без договору оренди землі за період з 13.08.2007 - дня набуття права власності на об'єкт нерухомого майна до дня прийняття цього рішення в розмірі орендної плати в повному обсязі.

Дане рішення вичерпало свою дію, оскільки було реалізовано шляхом укладення договору оренди землі від 14.07.2017, укладеного між Кременчуцькою МР (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар).

Згідно наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового прав від 11.08.2017 № 94266441 право оренди на вищевказану земельну ділянку на підставі вищевказаного договору оренди землі зареєстровано за ОСОБА_1 з 08.08.2017.

За змістом договору оренди землі від 14.07.2017 до пункту 28 "Обов'язки орендаря" включено вимогу пп. 16.2.2 рішення Кременчуцької МР від 04.04.2017 "Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці", а саме - у двохмісячний термін з дня прийняття цього рішення відшкодувати збитки, заподіяні територіальній громаді міста Кременчука за користування земельною ділянкою площею 1477 кв.м. без договору оренди землі за період з 13.08.2007 - дня набуття права власності на об'єкт нерухомого майна до дня прийняття цього рішення в розмірі орендної плати в повному обсязі.

Отже, зобов'язання ОСОБА_1 за пп. 16.2.2 п. 16.2 рішення Кременчуцької МР від 04.04.2017 є умовою передачі позивачу вищезгаданої земельної ділянки, а також зобов'язальною умовою діючого договору оренди землі від 14.07.2017.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: фізичні та юридичні особи, держава Україна, ОСОБА_2 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Реалізуючі право розпорядження земельними ділянками відповідач має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею.

У відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

В разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передання земельних ділянок у власність чи оренду подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне (див. постанову Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі №21-493а14, номер в ЄДРСР 42010800).

Отже за висновками Верховного Суду України у таких справах наявний "спір про право", який не належить до юрисдикції адміністративних судів.

З контексту постанови ВСУ від 11.11.2014 у справі № 21-405а14 (номер в ЄДРСР 42202870) вбачається, що, по суті, всі спори про захист порушеного права, які виникають із права на земельну ділянку (власності, оренди тощо), зокрема ті, в правову основу яких покладено питання незаконності акта індивідуальної дії, є спорами про захист цивільних прав. Отже, адміністративна юрисдикція на них не поширюється.

В цілому ж позиція Верховного Суду України щодо того, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передання відповідних прав на неї, не може бути розглянутий за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства, є загальновідомою та сталою (див. постанову Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 14.02.2012 у справі №21-1041во10, номер в ЄДРСР 21839966).

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також виходячи із того, що спірні правовідносини у даній справі виникли між сторонами саме із обставин права оренди (його припинення) на підставі договору оренди землі, то суд погоджується із вищевикладеними правовими позиціями Верховного Суду України та не знаходить правових підстав для обґрунтованого відступлення від цих позицій.

Отже, захист заявленого позивачем порушеного права в частині позовних вимог щодо оскарження пп. 16.2.2 п. 16.2 рішення Кременчуцької МР від 04.04.2017 "Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду в м. Кременчуці", виходячи із суб'єктного складу правовідносин, має здійснюватися в порядку господарського судочинства.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії Комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства діючої при ВК Кременчуцької МР, а також визнання неправомірним та скасування рішення ВК Кременчуцької МР від 29.05.2017 № 490 «Про затвердження акта комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства та користування земельною ділянкою по пров. Ракітіна, 19-А в м. Кременчуці суд також приходить до висновку, що спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на таке.

Вищевказані дії та рішення прийняті (вчинені) не на виконання владних управлінських функцій ВК Кременчуцької МР у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а спрямовані на відшкодування збитків, завданих територіальній громаді господарською діяльністю позивача.

Дані рішення не можуть бути реалізовані інакше ніж через звернення органу місцевого самоврядування до господарського (загального місцевого) суду (в залежності від суб'єкта правопорушення) про стягнення завданих збитків.

Згідно зі статтею 211 ЗК за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Стягнення завданих збитків, завданих порушенням земельного законодавства, є видом цивільно-правової відповідальності.

Отже відносини стягнення збитків, завданих порушенням земельного законодавства, за своєю суттю є цивільними, а не публічно-правовими.

Згідно правового висновку судової палати у господарських справах Верховного Суду України (постанова від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, номер в ЄДРСР 67621495) відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Розрахунок суми збитків (упущеної вигоди), заявлених до стягнення органом місцевого самоврядування повинен бути предметом дослідження господарського суду в рамках провадження про стягнення збитків.

Отже, враховуючи те, що позовна заява ОСОБА_1 не містить вимог щодо рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, а спір не є публічно-правовим, то розгляд такої позовної заяви не належить до компетенції адміністративного суду, визначеної статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, позов, з яким звернувся позивач ОСОБА_1, підлягає розгляду господарським судом в порядку господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за даним позовом.

Одночасно, суддя зазначає, що ОСОБА_1 включено до позовної заяви клопотання по забезпечення позову.

Однак, приймаючи до уваги, що забезпечення позову, про яке просить позивач (шляхом зупинення дій оскаржуваних рішень), не стосується предмету публічно-правового спору, а сама заява подана без додержання вимог ст. 152 Кодексу адміністративного судочинства України, то суд на підставі ч. 7 ст. 154 цього ж Кодексу вважає за необхідне повернути її заявнику без розгляду.

Також суд роз'яснює, що згідно з пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись частиною 7 статті 154, статтею 170 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визнання протиправними дії ,визнання незаконними та скасування рішення.

Заяву про забезпечення позову повернути заявнику без розгляду.

Роз'яснити позивачу право звернутись з даним позовом до господарського суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Розяснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд відповідно до правил, встановлених підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Л.О. Єресько