Справа № 820/5255/16
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Мельников Р.В.
Суддя-доповідач: Спаскін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/5255/16
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Любчич Л.В. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Євлакової Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2017, (суддя Мельников Р.В., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 08.11.17) по справі № 820/5255/16

за позовом ОСОБА_5

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України третя особа Міністерство освіти і науки України

про визнання постанови неправомірними,скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2017р. адміністративний позов ОСОБА_5 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство освіти і науки України, про визнання постанов неправомірними, скасування постанов, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано неправомірними та скасовано постанови державного виконавця Рагімової А.Н. у виконавчому провадженні №51168899 від 04.07.2016 року та у виконавчому провадженні №51514135 від 03.08.2016 року про закінчення виконавчого провадження.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції частково дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. було відкрито виконавчі провадження №51168899 та №51168899 за заявами позивача. Після отримання відповідачем повідомлень від боржника за виконавчими листами №820/10384/15 від 03.03.2016 року про самостійне виконання вказаних виконавчих листів на підставі п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі провадження було закінчено. Вважає, що державний виконавець діяв у відповідності до норм діючого законодавства і оскаржувані постанови є правомірними та законними.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2016 року у справі №820/10384/15 частково задоволено позов ОСОБА_5 до Міністерства освіти і науки України про визнання дій та бездіяльності протиправними і зобов'язання вчинити певні дії.

Визнано бездіяльність посадових осіб Міністерства освіти та науки України протиправними щодо неналежного розгляду звернень ОСОБА_5 від 10.03.2015 року та 13.05.2015 року, 14.05.2015 року, 25.05.2015 року. Зобов'язано посадових осіб Міністерства освіти та науки України розглянути та провести перевірку доводів за зверненнями ОСОБА_5 від 10.03.2015 року та 13.05.2015 року, 14.05.2015 року, 25.05.2015 року.

Зобов'язано посадових осіб Міністерства освіти та науки України по результату розгляду звернень ОСОБА_5 від 10.03.2015 року та 13.05.2015 року, 14.05.2015 року, 25.05.2015 року надати чіткі та обґрунтовані відповіді у письмовій формі відповідно до законодавства України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови від 01.02.2016 року Харківським окружним адміністративним судом 03.03.2016 року видано виконавчі листи про зобов'язання посадових осіб Міністерства освіти та науки України розглянути та провести перевірку доводів за зверненнями ОСОБА_5 від 10.03.2015 року та 13.05.2015 року, 14.05.2015 року, 25.05.2015 року, а також про зобов'язання посадових осіб Міністерства освіти та науки України по результату розгляду звернень ОСОБА_5 від 10.03.2015 року та 13.05.2015 року, 14.05.2015 року, 25.05.2015 року надати чіткі та обґрунтовані відповіді у письмовій формі відповідно до законодавства України.

04.05.2016 року ОСОБА_5 до відділу з примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено заяву про відкриття виконавчого провадження із долученням виконавчого листа №820/10384/15 від 03.03.2016 року про зобов'язання посадових осіб Міністерства освіти та науки України по результату розгляду звернень ОСОБА_5 від 10.03.2015 року та 13.05.2015 року, 14.05.2015 року, 25.05.2015 року надати чіткі та обґрунтовані відповіді у письмовій формі відповідно до законодавства України.

На підставі вказаної заяви позивача головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. винесено 23.05.2016 року постанову про відкриття виконавчого провадження № 51168899, якою надано боржнику добровільний строк для виконання 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

09.06.2016 року до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов лист від 07.06.2016 року за вих. № 1/12-2744 за підписом заступника Міністра - керівника апарату. Вказаним листом Міністерство освіти і науки повідомило державного виконавця про направлення на адресу ОСОБА_5, який є стягувачем за даним виконавчим листом, листа від 07.06.2016 року №1/11-7471, яким надано обґрунтовану відповідь на звернення від 10.03.2015 року, 13.05.2015 року, 14.05.2015 року та 25.05.2015 року. У зв'язку з зазначеними обставинами Міністерством освіти і науки України повідомлено державного виконавця про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження через фактичне виконання рішення суду в повному обсязі (а.с. 107).

У зв'язку з отриманням вказаного листа головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. 04.07.2016 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

01.06.2016 року ОСОБА_5 до Відділу з примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено заяву про відкриття виконавчого провадження із долученням виконавчого листа №820/10384/15 від 03.03.2016 року про зобов'язання посадових осіб Міністерства освіти та науки України розглянути та провести перевірку доводів за зверненнями ОСОБА_5 від 10.03.2015 року та 13.05.2015 року, 14.05.2015 року, 25.05.2015 року.

На підставі вказаної заяви позивача головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. винесено 29.06.2016 року постанову про відкриття виконавчого провадження №51514135, якою надано боржнику добровільний строк для виконання 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

06.07.2016 року до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов лист від 06.07.2016 року за вих. № 1/12-3188.

Вказаним листом Міністерство освіти і науки України повідомило державного виконавця про те, що Міністерством розглянуто звернення ОСОБА_5 від 10.03.2015 року, 13.05.2015 року, 14.05.2015 року та 25.05.2015 року, перевірено доводи, викладені в них та листом від 07.06.2016 року №1/11-7471 надано останньому обґрунтовану відповідь, чим самостійно виконано рішення суду.

У зв'язку з зазначеними обставинами Міністерством освіти і науки України повідомлено державного виконавця про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження через фактичне виконання рішення суду в повному обсязі (а.с. 122).

На підставі отриманого від Міністерства освіти і науки України листа головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімовою А.Н. 03.08.2016 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №51514135 на підставі п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погодившись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанови про закінчення виконавчого провадження №51168899 від 04.07.2016 року та №51168899 від 03.08.2016 року державним виконавцем прийнято протиправно, оскільки державним виконавцем не було в повній мірі досліджено надані боржником Міністерством освіти і науки України листи та виконавчі документі, які перебували на виконанні, що стало підставою для невірного висновку про повне виконання боржником рішення суду, в той час як таке рішення не було виконано посадовими особами Міністерства освіти і науки у спосіб, визначений судом у постанові Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2016 року у справі №820/10384/15.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Відповідно до статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 1)визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону. 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Підставою для закінчення виконавчого провадження є лише повне і належне виконання рішення боржником, з приводу чого не має бути сумнівів, оскільки закінченням виконавчого провадження закінчується судовий процес і припиняється процедура захисту порушеного права особи, і таке право надалі вважається відновленим. Тому всі сумніви, що виникають при виконанні судового рішення, мають бути усунуті до закінчення виконавчого провадження, і такі сумніви є перешкодою для закінчення виконавчого провадження (з даної підстави), принаймні до їх усунення.

Закон "Про виконавче провадження" і КАС України передбачають певні заходи - виконавчі дії, права і повноваження державного виконавця, якими він наділений у цій сфері. Тому державний виконавець, за відсутності документів, що підтверджують виконання судового рішення у повному обсязі, повинен вжити заходи по перевірці належного виконання судового рішення, а не формально виходячи лише з наданих боржником відомостей - винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, підставами для прийняття державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України оскаржуваних позивачем в даній справі постанов про закінчення виконавчого провадження №51168899 від 04.07.2016 року та №51514135 від 03.08.2016 року слугували отримані від Міністерства освіти і науки України листи від 07.06.2016 року №1/12-2744, від 06.07.2016 року №1/12-3188 та копія відповіді від 07.06.2016 року, направлена на ім'я ОСОБА_5

З матеріалів справи, зокрема, з листа від 07.06.2016 року №1/11-7471 слідує, що Міністерством освіти і науки України повідомлено ОСОБА_5, що його звернення від 10.03.2015 року, 13.05.2015 року, 14.05.2015 року та 25.05.2015 року стосуються трудових відносин, що виникають між Національним юридичним університетом імені Я. Мудрого та ОСОБА_8, іншими працівниками та виходять за межі компетенції Міністерства. Також повідомлено заявника про встановлений законодавством порядок звернення до суду відповідно до приписів ст. 221 Кодексу законів про працю України та ст.3 ЦПК України. Міністерством освіти і науки України вказано, що з метою здійснення належного контролю за діяльністю підпорядкованих навчальних закладів та перевірки фактів, викладених у зверненнях від 10.03.2015 року, 13.05.2015 року, 14.05.2015 року та 25.05.2015 року МОН звернулось до Національного юридичного університету імені Я. Мудрого з проханням надати пояснення з цього приводу та у відповідь першим проректором Національного юридичного університету імені Я. Мудрого було повідомлено про обставини призначення ОСОБА_8 на відповідну посаду. Міністерством освіти і науки України зазначено, що процедура призначення ОСОБА_8 відбулася з дотриманням всіх вимог передбачених законодавством. Також у листі вказано, що стосовно питань порушення моральних норм та етикету ректором Національного юридичного університету імені Я. Мудрого у зверненні ОСОБА_5 відсутні конкретні факти порушення ОСОБА_9 норм законодавства, у зв'язку з чим відсутні підстави для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності (а.с. 108-109).

Колегія суддів зазначає, що факт надання Міністерством освіти і науки України листів від 07.06.2016 року №1/12-2744, від 06.07.2016 року №1/12-3188 та копії відповіді від 07.06.2016 року, направленої на ім'я ОСОБА_5, не підтверджує належного виконання судового рішення і є недостатнім для висновку про його повне, належне і остаточне виконання.

При цьому колегія суддів враховує, що стадія виконання судового рішення - є останньою стадією судового процесу, метою якого є захист порушеного права, відновлення припиненого права, підтвердження оспореного права. Результатом судового захисту - у разі задоволення позову - має бути повне, реальне, остаточне і ефективне відновлення порушеного права.

Підставою для закінчення виконавчого провадження є лише повне і належне виконання рішення боржником, з приводу чого не має бути сумнівів, оскільки закінченням виконавчого провадження закінчується судовий процес і припиняється процедура захисту порушеного права особи, і таке право надалі вважається відновленим. Тому всі сумніви, що виникають при виконанні судового рішення, мають бути усунуті до закінчення виконавчого провадження, і такі сумніви є перешкодою для закінчення виконавчого провадження (з даної підстави), принаймні до їх усунення.

Закон "Про виконавче провадження" і КАС України передбачають певні заходи - виконавчі дії, права і повноваження державного виконавця, якими він наділений у цій сфері. Тому державний виконавець, за відсутності документів, що підтверджують виконання судового рішення у повному обсязі, повинен вжити заходи по перевірці належного виконання судового рішення, а не формально виходячи лише з наданих боржником відомостей - винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, лист Міністерства освіти і науки України від 07.06.2016 року №1/11-7471 не містить в собі доказів розгляду та проведених перевірок посадовими особами боржника доводів за всіма зверненнями ОСОБА_5 та усіма порушеними у них питаннями, а також не містить доказів надання позивачу чітких та обґрунтованих відповідей за кожним порушеним у зверненнях питанням у письмовій формі відповідно до законодавства України і фактично дублює вже надані на адресу позивача відповіді.

При цьому, вказана відповідь взагалі не містить в собі обґрунтованих відповідей на звернення позивача від 14.05.2015 року та 25.05.2015 року, а також не містить доказів надання позивачу відповідей за його зверненнями від 10.03.2015 року та 13.05.2015 року.

Посилання посадових осіб Міністерства освіти і науки України у листі на обставини направлення з метою перевірки фактів, викладених у зверненнях від 10.03.2015 року, 13.05.2015 року, 14.05.2015 року та 25.05.2015 року прохання надати пояснення до Національного юридичного університету імені Я. Мудрого та отриманої відповіді першого проректора Національного юридичного університету імені Я. Мудрого не можуть слугувати підставою для висновку про проведення посадовими особами боржника перевірки доводів позивача, викладених у зверненнях, після прийняття Харківським окружним адміністративним судом рішення у справі №820/10384/15, оскільки у листі не вказано даних отриманої відповіді та дати її отримання, а також її копію не було надано ані позивачу, ані державному виконавцю.

Вказані обставини не були з'ясовані та перевірені державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження.

Таким чином, з огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів приходить до висновку, що під час винесення постанов про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду державний виконавець не пересвідчився у повному виконанні боржником рішення суду, чим допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах, та закінчив виконавче провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 2 ст. 243, ст.ст. 250, 271, 272, 308, 310, 312, 313, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 по справі № 820/5255/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.А. Спаскін
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич О.І. Сіренко