Справа № 539/3131/17
Суддя: Даценко В. М.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/3131/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2018 Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі судового засідання - Шрейтер С.О.,

з участю представника відповідача Коки Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В позові вказав, що він є інвалідом війни та має право на пільги відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року, зокрема вказана норма закону зобов'язувала відповідача нараховувати йому, як інваліду війни підвищення до пенсії в розмірі : інвалідам І групи - 400 відсотків мінімальної пенсії за віком; ІІ групи - 350 відсотків мінімальної пенсії за віком, ІІІ групи - 200 відсотків мінімальної пенсії за віком.

З 1 січня 2006 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який обмежив права громадян, які отримали статус інвалідів війни після 01.01.2006 року на підвищення пенсії в декілька разів, зокрема: у 8 разів для інвалідів війни І групи; у 8,75 разів для інвалідів війни ІІ групи та у 6,67 разів для інвалідів війни ІІІ групи.

Позивач вважає, що такі зміни протирічать Конституції України, а органи державної влади, які нараховують та виплачують державні пенсії, зокрема відповідач, повинен нараховувати та виплачувати йому державну пенсію в максимальному розмірі, з урахуванням підвищення до пенсії, яке встановлено Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року.

На підставі викладеного прохав суд, визнати протиправним звуження відповідачем існуючого в нього права отримувати підвищення до пенсії як інваліду війни в розмірі встановленому ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року та зобов'язати відповідача нараховувати та сплачувати належні йому державну пенсію з урахуванням підвищення як інваліду війни в розмірі встановленому даною нормою Закону.

У судовому засіданні позивач вимоги своєї позовної заяви підтримав повністю та просив їх задовольнити із підстав вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача - Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України за довіреністю Кока Т.В. проти позову заперечує, прохає відмовити в його задоволенні оскільки управління, при виплаті підвищення до пенсії позивачу, діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством.

Дослідивши матеріали та докази по справі, заслухавши пояснення представника відповідача, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 від 27.05.2010 року є інвалідом ІІ групи та має право на пільги встановлені законодавстом України для ветеранів війни, інвалідів війни (а.с.4). Пенсію отримує через Лубенське ОУПФУ Полтавської області.

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 23 листопада 1995 року інвалідам війни ІІ групи пенсія підвищується на 350 процентів мінімальної пенсії за віком.

З 01.01.2006 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 5.10.2005 року, яким ч. 3 ст. 13 було викладено в новій редакції, а саме: «Інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність», тобто попередня редакція частини 3 ст.13 зазначеного закону, на яку посилається позивач, втратила чинність.

Зазначені зміни діють з 01.01.2006 року по цей час і не було прийнято жодних рішень Конституційного Суду України щодо визнання їх неконституційними та такими, що підлягають скасуванню.

Більш того, рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 № З-рп/2012 підтверджено право Кабінету Міністрів України, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розмір соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету.

Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права.

Так, згідно з ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюється з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Згідно відзиву відповідача розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначається щорічно Законом Україні «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. При зміні розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність проводиться перерахування підвищення до пенсії як інваліду війни. З 01.10.2017 року розмір даного підвищення складає 580 грн. 80 коп. (1452х40%).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Відповідач, як орган виконавчої влади при призначенні та перерахунку пенсії керується відповідними нормативними актами, які передбачають ті чи інші норми законодавства, передбачені для застосування під час призначення/перерахунку пенсії.

Таким чином, дії відповідача є правомірними, на підставі та у спосіб, що визначений діючим законодавством України.

Враховуючи, що позивачу проводиться перерахування підвищення до пенсії як інваліду війни в розмірі, встановленому чинним законодавством, суд визнає його вимоги необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 19, 46 Конституції України, ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 8-10, 90, 241-246, 257 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 ( місце проживання 37500, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області ( місце знаходження 37500, м. Лубни Полтавської області, вул. Шевченка, 8, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2018 року.

Суддя Лубенського міськрайонного суду Даценко В. М.