Справа № 2а/0270/5425/12
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2013-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/0270/5425/12
Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук К.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2013 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2012 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" до Державної фінансової інспекції у Вінницькій області про визнання протиправними дій та скасування окремих пунктів вимог , -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2012 року приватне акціонерне товариство "Гніванський завод спецзалізобетону" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Державної фінансової інспекції у Вінницькій області про визнання протиправними дій службових осіб ДФІ у Вінницькій області у зв'язку з відсутністю актів із зазначенням фактів, виявлених на момент зупинення ревізії та скасування пунктів 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 листа-вимоги №02-06-20-14/8080 від 01 листопада 2012 року.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 27.12.2012 року вказаний позов задовольнив частково: визнав протиправними дії відповідача, що полягають у нескладанні актів із зазначенням фактів, виявлених на момент зупинення ревізії; скасував пункти 2, 3, 5, 7, 8 вимоги відповідача №02-06-20-14/8080 від 01 листопада 2012 року; стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в розмірі 10,73 гривень шляхом його безспірного списання органом державної казначейської служби України із рахунку відповідача. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні проти тверджень відповідача заперечили та просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України, за наслідкам розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до плану на ІІ квартал 2012 року ДФІ у Вінницькій області проведено ревізію ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" за період з 01 грудня 2010 року по 01 червня 2012 року, за результатами якої складено акт планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" №06-15/22 від 27 вересня 2012 року.

09.10.2012 року позивач подав заперечення та зауваження до зазначеного акту, однак вони не були взяті відповідачем до уваги, про що зазначено у висновках відповідача на заперечення та зауваження.

На підставі зазначеного акту відповідачем сформовано лист-вимогу №02-06-20-14/8080 від 01 листопада 2012 року Про усунення виявлених порушень та направлено на адресу позивача.

Оскарження пунктів 2,3,4,5,6,7,8 листа-вимоги про усунення виявлених порушень №02-06-20-14/8080 від 01.11.2012 року, слугувало підставою для звернення позивача до суду першої інстанції з метою їх скасування.

В свою чергу, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови виходив з того, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, не надано достатньо належних доказів, які б свідчили про наявність виявлених та зафіксованих у відповідному акті порушень чинного законодавства України та, як наслідок, про правомірність пунктів 2, 3, 5, 7, 8 прийнятої на підставі складеного акту вимоги, що слугує підставою для задоволення адміністративного позову.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Щодо задоволення судом першої інстанції вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача у зв'язку з відсутністю актів із зазначенням фактів, виявлених на момент зупинення ревізії, слід зазначити наступне.

Пунктом 22 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №550 від 20 квітня 2006 року визначено, що планова виїзна ревізія може бути зупинена у разі необхідності проведення значної кількості зустрічних звірок, без завершення яких неможливе якісне проведення ревізії в межах встановленої Законом тривалості, а також за обґрунтованим зверненням об'єкта контролю і погодженням з керівником підрозділу служби. При цьому ревізія повинна бути закінчена протягом 60 робочих днів. У разі зупинення ревізії на строк понад 3 робочих дні орган служби надсилає об'єкту контролю та органу, який ініціював проведення ревізії, письмове повідомлення про дату зупинення ревізії. Строк, на який зупинено ревізію, не включається до тривалості її проведення. В усіх випадках зупинення ревізії на строк понад 3 робочих дні складається акт із зазначенням фактів, виявлених на момент зупинення ревізії, який долучається до матеріалів ревізії. Акт підписується та вручається об'єкту контролю у тому ж порядку, що і акт ревізії.

Згідно акту ревізії, ревізію було зупинено на період з 03 липня 2012 року по 17 серпня 2012 року для проведення зустрічних перевірок, однак акти із зазначенням фактів, виявлених на момент зупинення ревізії посадовими особами ДФІ у Вінницькій області не складались, що не заперечується відповідачем.

Відносно вимоги позивача про скасування пункту 2 листа-вимоги, судова колегія вважає за потрібне зазначити слідуюче.

На підставі наказів голови правління позивача здійснювались виплати матеріальної допомоги працівникам: в звязку з сімейними обставинами та важкими сімейними обставинами, в звязку з важким матеріальним становищем та в звязку з хворобою, які не передбачені колективним договором, на загальну суму 11750 грн. Крім того, в березні та травні 2011 року згідно з наказами голови правління здійснювалось одноразове преміювання працівників до Міжнародного жіночого дня 8 березня та преміювання за виконання значних обсягів роботи з інвентаризації необоротних активів, що не передбачено колективним договором на 2010-2012 роки, на загальну суму 86200 грн.

Однак, відповідач вважає, що такі виплати матеріальної допомоги та премій здійснювались з порушенням статті 97 КЗпП України, пункту 1 статті 69 Господарського кодексу України, статті 15 Закону України "Про оплату праці" та статті 5 Закону України "Про колективні договори і угоди", адже їх виплата не передбачена колективним договором позивача.

У відповідності до ст. 97 КЗпП України визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Аналогічні положення закріплені в статті 15 Закону України "Про оплату праці".

Так, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами (стаття 5 Закону України "Про колективні договори і угоди").

Таким чином, зазначеними нормами закону не передбачено заборони виплачувати додаткові види матеріальної допомоги та премії порівняно із тими, що передбачені колективним договором. Наведені положення визначають заборону в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. В іншому випадку, зміна умов оплати праці повинна бути узгоджена з профспілковим комітетом, що і було зроблено позивачем.

З приводу пункту 3 листа-вимоги суд зазначає таке.

З матеріалів справи досліджено, що в ревізійному періоді оператори мобільного звязку (ЗАТ ОСОБА_5Ес.Ем., ЗАТ Український мобільний зв'язок та ЗАТ Телесистеми України) для здійснення власної господарської діяльності користувались майном Товариства (водонапірною вежею та димаром) без укладення договорів оренди та без справляння орендної плати.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №898 від 22 серпня 2006 року Про заборону дій, повязаних з розпорядженням майном підприємств, установ та організацій, що входять до сфери управління Мінтрансзвязку пунктом 1 передбачено, що до прийняття окремого рішення заборонити дії по розпорядженню майном об'єднань, підприємств, установ та організацій, що входять до сфери управління Мінтрансзв'язку (відчуження, списання, передача у заставу, лізинг, оренду, спільну діяльність, до комунальної власності), дозволи на здійснення яких були надані Міністерством після 01 січня 2006 року.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання. Оренда структурних підрозділів державних та комунальних підприємств не повинна порушувати виробничо-господарську цілісність, технологічну єдність даного підприємства.

Тобто, передача вказаних об'єктів в оренду порушить роботу підприємства, оскільки вказані об'єкти використовуються підприємством в основному виробництві.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо скасування пункту 5 листа-вимоги з огляду на наступні обставини.

Позивачем протягом періоду з грудня 2010 року по березень 2011 року на підставі укладеного договору №112-ГТ від 16.11.2010 року про закупівлю робіт з підприємством, створеним на власності громадської організації "Вінницька обласна організація інвалідів "Лайм", "Лайм-Центр" проведено оплату ремонтних робіт по реконструкції форм Щ-1-1 під СБ-3 в кількості 31 шт. на загальну суму 754849,9 грн. Ціна цього договору становила 852 262,74 грн., у тому числі ПДВ 142043,79 грн.

Під час ревізії, було зроблено висновок про, те що перерахування на користь ВООІ "Лайм-Центр" коштів в сумі 754 849,9 грн. за виконання робіт по реконструкції 31-ї форми призвело до нанесення Товариству збитків на суму 164570,43 грн. з урахуванням ПДВ, так як фактична їх вартість, на думку ревізорів, становить 590279,47 грн., оскільки фактичне виконання ремонтних робіт по реконструкції форм Ш-1-1 під СБ-3 проводилось ДП МОУ "45-ий експериментальний механічний завод" по замовленню ВООІ "Лайм-Центр" та за окремим договором за ціну меншу, ніж позивач оплатив ВООІ "Лайм-Центр". Відтак, на думку ревізорів, зазначену різницю необхідно повернути ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону".

Однак, даний висновок є необґрунтованим, оскільки роботи по реконструкції 31-ї форми були закуплені через процедуру конкурсних торгів.

Після проведення процедури закупівлі робіт по реконструкції та визначення найбільш економічно вигідної пропозиції для позивача, а саме пропозиції ВООІ "Лайм-Центр", умови договору сторонами були виконані в повному обсязі. Зважаючи на відсутність зазначення в акті ревізії норми права, яку порушено позивачем при здійсненні даної господарської операції, правові підстави для виконання вимог, що зазначені у пункті 5 листа-вимоги, відсутні.

На рахунок скасування судом першої інстанції пункту 7 листа-вимоги слід, зазначити наступне.

Як встановлено ревізією, з 01 грудня 2010 року по 01 січня 2011 року позивачем не розмежовувалися на окремих субрахунках третього порядку рахунків 10 "Основні засоби" та 11 "Інші необоротні активи" із зазначенням належності до державної та/або комунальної власності. Крім того, на думку ревізорів, в порушення пункту 3 розділу ІІІ Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють та/або користуються об'єктами державної, комунальної власності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1213 від 19 грудня 2006 року, позивачем в періоді з 01 грудня 2010 року по 01 січня 2011 року на суму нарахованої амортизації на основні засоби та інші необоротні матеріальні активи, що не ввійшли до статутного капіталу господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації), не відображено дохід на загальну суму 1599,49 грн.

Проте, як досліджено з матеріалів справи, соціальні об'єкти, що не ввійшли до статутного капіталу позивача, створеного в процесі приватизації (корпоратизації), не є державною власністю. Вони були створені за рахунок власного прибутку від комерційної діяльності підприємства та обліковуються на балансі як матеріальні активи позивача, на які в ревізійному періоді у відповідності із Положенням бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №92 від 27 квітня 2000 року, правомірно нараховувалась амортизація.

Щодо пункту 8 листа вимоги, то він теж підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Згідно пункту 23 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №92 від 27 квітня 2000 року, нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, який встановлюється підприємством при визнанні цього об'єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Пунктом 29 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" передбачено, що нарахування амортизації припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем вибуття об'єкта основних засобів, переведення його на реконструкцію, модернізацію, добудову, дообладнання, консервацію. Нарахування амортизації при застосуванні виробничого методу амортизації припиняється з дати, що настає за датою вибуття об'єкта основних засобів.

Ревізією встановлено, що будівля ощадкаси, тепловози та 32 одиниці транспортних засобів рахуються на балансі позивача. При цьому, факту вибуття вказаних об'єктів основних засобів, переведення їх на реконструкцію, модернізацію, добудову, дообладнання або консервацію ревізією не встановлено.

Таким чином, у позивача не було підстав для призупинення або припинення нарахування амортизації на об'єкти основних засобів (транспортні засоби, які знаходяться на балансі підприємства), оскільки відповідно до Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №803 від 06 червня 2007 року, позивачем подані документи суб'єкту управління майном на отримання згоди/дозволу на реалізацію і списання цих транспортних засобів, однак рішення суб'єктом управління ще не прийнято.

Між тим, щодо скасування пункту 4 листа-вимоги, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дана вимога позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В порушення вимог пункту 2 Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб'єкта господарювання державного сектору економіки, позивачем до фінансового плану 2010 року не були внесені відповідні коригування стосовно надання благодійної допомоги, шляхом перерахування коштів в сумі 10000 грн. на рахунок Гніванський ДЮСШ "Будівельник" та коштів в сумі 1000 грн. на рахунок БФ "Вінничинна", що позивачем не заперечується.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога позивача про скасування пункту 6 листа-вимоги, зважаючи на таке.

Як встановлено ревізією, списання пального на службовий автомобіль Mitsubishi Outlander 2.4 Sport AT здійснювалось позивачем за нормою 13,8 л на 100 км необгрунтовано, що призвело до понаднормового списання пального за лютий-травень 2012 року в кількості 609,3 літрів на загальну суму 5457,26 грн.

Даний факт підтверджується тим, що пунктом 2.1.5 наказу №43 передбачено, що для нових моделей (модифікацій) автомобілів та автомобільних оригінальних контрукцій, що не увійшли до цього документа, встановлюються тимчасові індивідуальні базові лінійні норми витрат палива, які розробляються головним інститутом Міністерства транспорту України ДержавтотрансНДІпроектом за заявками заводів-виробників чи підприємств-власників автомобілів на договірних засадах. Однак, позивачем не надано доказів того, що на автомобіль Mitsubishi Outlander 2.4 Sport AT проектною установою розроблено тимчасові базові лінійні норми витрат палива в розмірі 13,8 л на 100 км. З пояснень представників позивача випливає, що такі докази відсутні, адже позивач не звертався до проектної установи із заявкою щодо розроблення таких тимчасових базових лінійних норм витрат палива для автомобіля Mitsubishi Outlander 2.4 Sport AT.

У розрізі наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим та правомірним висновок суду першої інстанції, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області, - залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2012 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 15 березня 2013 року .

Головуючий Сушко О.О.

Судді Гонтарук В. М.

ОСОБА_6