Справа № 826/15823/17
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року № 826/15823/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Інституту філософії імені Г.С. Сковороди НАН України

про стягнення заборгованості у розмірі 1700 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до суду з позовом про стягнення з Інституту філософії імені Г.С. Сковороди НАН України фінансових санкцій у розмірі 1 700 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Закон України "Про охорону культурної спадщини", Порядок укладення договорів на пам'ятки культурної спадщини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1768, та зазначає, що за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини до Інституту філософії імені Г.С. Сковороди НАН України застосовано фінансові санкції в розмірі 1 700 грн., проте відповідачем сума штрафу не сплачена.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про сплату фінансових санкцій в розмірі 1 700 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Постановою Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16 червня 2017 року № 115-17 за порушення режиму використання пам'ятки застосовано до Інституту філософії імені Г.С. Сковороди НАН України фінансові санкції в розмірі 1 700 грн.

Вказана постанова прийнята на підставі акту про вчинення правопорушення № 142 від 26 травня 2017 року, яким встановлено, що будівля на вул. Трьохсвятительській, 4 у Шевченківському районі міста Києва є пам'яткою архітектури місцевого значення - "Готель (готель № 3)", охоронний номер № 252/4 (розпорядження Київської міської державної адміністрації від 14 серпня 1998 року № 1678); меморіальний будинок, в якому перебувала у 1902 році українська письменниця ОСОБА_4 (ОСОБА_3) - пам'ятка історії місцевого значення, охоронний № 252/4 (рішення виконавчого комітету Київської міськради народних депутатів від 27 січня 1970 року № 159); розташовується у Центральному історичному ареалі міста Києва (рішення Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804) та встановлено наявність ознак неналежного утримання пам'ятки: оздоблення фасадів мають локальні відшарування та тріщини. В акті зазначено, що Департаментом повідомлено Інститут філософії листом від 21 березня 2017 року № 060-1993 про необхідність укладення охоронного договору на пам'ятку в місячний термін з дня отримання відповідного листа, проте Інститутом не укладено охоронний договір.

Закон України "Про охорону культурної спадщини" регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України від 08.06.2000 № 1805-ІІІ "Про охорону культурної спадщини" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1805-ІІІ) державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Частиною шостою статті 6 Закону № 1805-ІІІ встановлено, що рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов'язковими для виконання юридичними і фізичними особами.

Відповідно до статті 23 Закону № 1805-ІІІ усі власники пам'яток, щойно виявлених об'єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об'єкти зобов'язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

При передачі пам'ятки, щойно виявленого об'єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам'ятка, щойно виявлений об'єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам'ятки, щойно виявленого об'єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов'язків, що випливають із цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1805-ІІІ власник або уповноважений ним орган, користувач зобов'язані утримувати пам'ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо (частина друга статті 24 Закону № 1805-ІІІ).

Проте, як встановлено під час розгляду справи, в порушення вимог у сфері охорони культурної спадщини Інститутом філософії імені Г.С. Сковороди НАН України не укладено з Департаментом охоронний договір на пам'ятку архітектури та перевіряючими встановлено ознаки неналежного утримання пам'ятки.

Згідно з абзацом 5 частини першої статті 44 Закону № 1805-ІІІ відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції за ухилення власника пам'ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору або за порушення ним режиму використання пам'ятки - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі наведеної норми позивачем застосовано до Інституту філософії імені Г.С. Сковороди НАН України фінансові санкції в розмірі 1 700 грн.

Разом з тим, під час розгляду справи представником відповідача через канцелярію суду подано виписку по рахунку, згідно якої 5 грудня 2017 року Інститутом філософії імені Г.С. Сковороди НАН України сплачено суму фінансових санкцій в розмірі 1 700 грн., згідно постанови № 115-17 від 6 червня 2017 року.

Враховуючи сплату відповідачем суми штрафу до відкриття провадження в адміністративній справі та розгляду даної справи по суті (але після звернення позивача до суду 04.12.2017), суд зазначає про відсутність підстав для стягнення з Інституту філософії імені Г.С. Сковороди НАН України фінансових санкцій у розмірі 1 700 грн.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом обгрунтованими, проте такими, що задоволенню не підлягають у зв"язку із визнанням позову відповідачем шляхом фактичної сплати штрафу.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Бояринцева