Справа № 826/13531/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2018 року 08:10 № 826/13531/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про представники сторін:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, позивача: ОСОБА_2, відповідача: Негер І.М.,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.04.2017 № 1, № 1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є фізичною особою-підприємцем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, що звільняє останнього від обов'язку сплати земельного податку. Крім того, позивач зазначив, що є особою, яка постраждала від наслідків Чорнобильської АЕС, Таким чином, позивач зазначає, що на підставі пп. 281.1.5 п. 281.1 ст. 281 ПК України, він звільняється від сплати земельного податку, у зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення, на думку останнього, підлягають скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування яких зазначив, що при винесенні оскаржуваних рішень відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України, оскільки позивач є власником нежитлового приміщення та власником земельної ділянки, на якій розташоване таке приміщення, яке позивач здає в оренду, проте, як зазначає представник відповідача, надання в найм (оренду) нежитлового приміщення не означає, що механічно, разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташовано. Таким чином, на думку представника відповідача, позивач зобов'язаний сплачувати земельний податок.

В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 05.12.2017 суд, на підставі приписів ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV з наступними змінами, перейшов за згодою присутніх представників сторін до її розгляду в подальшому у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2147-VIII (далі - КАС України), слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 50 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 28.04.2017 № 1, № 1, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 11453,60 грн. та 216,78 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваних рішень від 28.04.2017 № 1, № 1 на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону

Згідно з пп.пп. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пп.пп. 269.1.1 і 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до ст. 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з п. 287.7 ст. 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з ст.ст. 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення ст. 377 Цивільного кодексу України. За статтею 378 цього Кодексу право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Зокрема, в розумінні зазначених норм обов'язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правоможностей, як-від набуття нею статусу суб'єкта господарювання, діяльність якого пов'язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Як видно з матеріалів справи, позивач є власником житлового будинку загальною площею 297,80 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 01.03.2004, реєстраційний номер 878 та реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна від 12.01.2005 за реєстраційним номером 21398.

Також позивач є власником земельної ділянки площею 0,0552 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на підтвердження чого останнім надано копію Державного акту на право власності на земельну ділянку від 30.05.2006 Серія НОМЕР_3.

Поряд з цим, згідно з п. 281.1 ст. 281 ПК України від сплати земельного податку звільняються: інваліди першої і другої групи; фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років; пенсіонери (за віком); ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пп. 281.2.2 п. 281.2 ст. 282 ПК України звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на одну земельну ділянку за кожним видом використання у межах граничних норм, зокрема, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара.

Як видно з матеріалів справи, позивач є інвалідом 1 (першої) групи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської АЕС, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення від 18.12.2014 серія НОМЕР_2 с.

Водночас, суд зазначає, що земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_4, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 0,0552 га. та належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується Державного акту на право власності на земельну ділянку від 30.05.2006 Серія НОМЕР_3.

При цьому, зі змісту оскаржуваних рішень видно, що податкові зобов'язання з земельного податку нараховані позивачу саме як фізичній особі, а не як фізичній особі-підприємцю.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач є особою, яка постраждала від наслідків Чорнобильської АЕС, межа граничних норм земельної ділянки не перевищує 0,10 га, позивач, в силу пп. 281.1.5 п. 281.1 ст. 281 ПК України, звільняється від сплати земельного податку.

Поряд з цим, суд не бере до уваги інші доводи відповідача щодо правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень, оскільки викладені обставини, за висновком суду, є безумовною підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 10.12.2012 у справі № К/9991/26224/12, від 11.02.2013 у справі № К/9991/66857/11, від 04.03.2013 у справі № К/9991/2038/11, від 30.03.2015 у справі К/9991/37531/12, від 12.12.2016 у справі № К/800/35329/14 та від 16.01.2017 у справі № К/800/23511/14.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене у сукупності, а також те, що по-перше, позивач є особою, яка постраждала від наслідків Чорнобильської АЕС, по-друге, податкові повідомлення-рішення нараховані позивачу саме за платежем: «Земельний податок з фізичних осіб», по-третє, межа граничних норм земельної ділянки не перевищує 0,10 га, суд приходить до висновку, що нарахування позивачу податкового зобов'язання зі сплати податку за використання земельної ділянки за адресою: 03110, АДРЕСА_1, є необґрунтованим, у зв'язку з чим, прийняті ГУ ДФС у м. Києві податкові повідомлення-рішення від 28.04.2017 № 1, № 1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03110, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017 № 1 щодо сплати земельного податку з фізичних осіб на суму - 11453,60 грн., прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017 № 1 щодо сплати земельного податку з фізичних осіб на суму - 126,78 грн., прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко