Справа № 161/11373/17
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/10379/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Макарика В.Я., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2017 року (суддя Подзіров А.О., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області в якому просила визнати протиправними дії та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо призначення пенсії по інвалідності та провести виплату пенсії по інвалідності, як інваліду 3- ї групи, з 16.05.2017 року і надалі продовжувати її виплату згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2017 року (прийнятою в порядку скороченого провадження) адміністративний позов задоволено, визнано протиправними дії Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 16 травня 2017 року, тобто з дати встановлення групи інвалідності. Зобов'язано Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності, як інваліду третьої групи з 16 травня 2017 року і надалі продовжувати її виплату згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області судові витрати у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області оскаржило його в апеляційному порядку, в поданій апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до розділу XV пункту 13 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» у разі, якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», Про Національний банк України», «Про дипломатичну Службу», «Про службу органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про журналістів», Митного кодексу України, Положення про помічника консультанта народного депутата України цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином відсутні законодавчі підстави для одночасного отримання пенсії та довічного грошового утримання.

ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 16 грудня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та перебуває на обліку у Луцькому ОПФ України Волинської області. З 16 травня 2017 року відповідно до довідки МСК №393014 від 31 травня 2017 року їй встановлено третю групу інвалідності загального захворювання. 08 червня 2017 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про призначення пенсії у зв'язку з інвалідністю. Листом від 09 червня 2016 року №303/с-01 їй відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв'язку з тим, що вона вже отримує довічне грошове утримання судді, тому не може одночасно отримувати пенсію по інвалідності.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що законодавець не обмежує право особи в отриманні як пенсії, так і щомісячного довічного грошового утримання одночасно, у разі, якщо довічне грошове утримання призначається за законом, яким не передбачено пенсії по інвалідності, то особа не позбавляється права як на довічне грошове утримання, так і на пенсію по інвалідності, тому у пенсійного органу відсутні правові підстави (що визначені ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») для припинення позивачу виплати раніше призначеного відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, або відмови у призначенні та виплаті йому пенсії по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (чинний на час виникнення спірних правовідносин) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч. 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, так як позивачу може бути призначено лише або щомісячне довічне грошове утримання, або пенсію по інвалідності за її вибором, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання, то і відсутні підстави для призначення пенсії по інвалідності.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задовольнити, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2017 року по справі № 161/11373/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Макарик

Н.В. Ільчишин

Повний текст виготовлений 24.01.2018 року