Справа № 804/4587/17
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2017 рокусправа № 804/4587/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Богданенка І.Ю.,

судді: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1 (довіреність від 04 травня 2016 року ),

представників:

позивача: - ОСОБА_2 (довіреність від 22 листопада 2017 року)

відповідача: - Ємець Л.В. (довіреність від 14 червня2017 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року

у справі №804/4587/17

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся у Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 квітня 2017 року №№ та , якими, за порушення граничного строку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість зобов'язано сплатити штраф у сумі 11331,45 гривень та 65,40 гривень відповідно.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник наполягають на доводах та вимогах апеляційної скарги.

Представник Головного управління ДФС у Дніпропетровській області у судовому засіданні заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку позивача з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період з 01 січня 2014 року по 01 березня 2017 року, за результатами якої складений акт від 01 березня 2017 року №1505/04-36-13-02/НОМЕР_3 (а.с. 7).

Згідно з висновком акта, відомості перевірки свідчать про несвоєчасну сплату позивачем узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 13396,85 гривень.

За наслідками розгляду заперечення позивача, відповідачем акт перевірки залишено без змін (а.с. 8-10).

На підставі акта перевірки та виявлених порушень, відповідачем прийняті податкові повідомлення рішення від 13 квітня 2017 року якими, за порушення граничного строку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість зобов'язано сплатити штраф:

- № у сумі 11331,45 гривень (а.с. 5);

- № у сумі 64,40 гривень (а.с. 6).

За результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення залишені без змін (а.с. 11-14).

Також судом першої інстанції встановлено, що Криворізькою північною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведена документальна планова перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивача за період з 01 липня 2007 року по 30 вересня 2009 року, за результатами якої складено акт від 01 лютого 2010 року №5/17-311/НОМЕР_3 і на підставі висновків якого прийнято, зокрема, податкове повідомлення-рішення від 12 лютого 2010 року №/0/2814/10/17-311 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 70410 гривень, у тому числі штрафна санкція 23470 гривень.

Вказане податкове повідомлення-рішення, зокрема, було предметом судового оскарження у справі №2а-6466/10/0470.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2011 року у справі №2а-6466/10/0470 адміністративний позов задоволено частково, у позовній вимозі про скасування податкового повідомлення-рішення від 12 лютого 2010 року №/0/2814/10/17-311 відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2011 року у справі №2а-6466/10/0470 залишено без змін (а.с. 15-18).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 червня 2014 року у справі №2а-6466/10/0470 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

12 березня 2014 року позивач перейшов на облік до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції (Тернівський район), до якої ним подано податкові декларації: № від 19 грудня 2014 року за листопад 2014 року на суму податку на додану вартість, що підлягала сплаті до бюджету - 654 гривень; № від 16 січня 2015 року за грудень 2014 року на суму податку на додану вартість, що підлягала сплаті до бюджету - 887 гривень; № від 19 серпня 2015 року за липень 2015 року на суму податку на додану вартість, що підлягала сплаті до бюджету - 2500 гривень; № від 18 березня 2016 року за лютий 2016 року на суму податку на додану вартість, що підлягала сплаті до бюджету - 6777 гривень (а.с. 37-43).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підпунктом .75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Відповідно до пунктів 76.1 та 76.2 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами (далі - Порядок), який розроблено для застосування посадовими особами контролюючих органів при оформленні результатів документальних перевірок платників податків - юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність посилання позивача на невідповідність акту камеральної перевірки вимогам Порядку, оскільки дія цього Порядку не поширюється на оформлення результатів камеральних перевірок.

Згідно з пунктом 114.1 статті114 Податкового кодексу України граничні строки для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Несплата узгодженої суми податкового зобов'язання є триваючим податковим правопорушенням, яке припиняється із виконанням платником податків податкового обов'язку, зокрема сплатою суми податку до бюджету. Відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків на момент погашення позивачем суми боргу встановлена статтею 126 Податкового кодексу України.

Ставка та сума штрафної санкції за порушення строку сплати узгоджених сум грошових зобов'язань, відповідно до статті 126 Податкового кодексу України, розраховується за період з дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов'язань, і до дня фактичної сплати боргу.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання - у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу.

При цьому, штрафна санкція нараховується на суму фактичної сплати в залежності від кількості днів затримки сплати узгодженої суми грошового зобов'язання.

Таким чином, дата фактичної сплати (погашення) грошового зобов'язання є невід'ємною складовою при розрахунку штрафної санкції за несвоєчасну сплату.

Разом з тим, пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках визначених цим кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку для подання податкової декларації, звіту про використання доходів неприбуткової організації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була подана пізніше,- за днем її фактичного подання.

Отже, з наведених норм податкового законодавства вбачається, що у випадку визначення податкового зобов'язання платника податків податковим органом, такий платник податків повинен сплати нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів після отримання податкового повідомлення-рішення, а у випадку оскарження рішення контролюючого органу в адміністративному або в судовому порядку - протягом 10 днів після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження.

До закінчення процедури адміністративного та/або судового оскарження сума податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом, вважається неузгодженою, а відтак - не набуває статусу податкового боргу, що не дає підстав податковому органу вживати заходів по примусовому стягненню активів платника податків в рахунок погашення податкового боргу.

У матеріалах справи містяться роздруківки інтегрованої картки позивача - платника податків (податок на додану вартість) за 2014 - 2016 року, зміст яких, зокрема, визначає дати виникнення податкового зобов'язання, дати сплати коштів і зарахування у погашення боргу минулих періодів, та співставлення даних свідчать про зарахуванням сплачених позивачем коштів, у тому числі за податковими деклараціями, у рахунок погашення боргу за черговістю виникнення (а.с. 44-48, 50-53, 56-59).

Згідно з пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, з урахуванням специфіки штрафної санкції, передбаченої зазначеною нормою, яка полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на погашену суму податкового боргу залежно від кількості днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми грошового зобов'язання, застосування відповідачем до позивача штрафу згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями форми є обґрунтованим.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, встановлення судом обставин виникнення податкового зобов'язання позивача на підставі судових рішень у справі №2а-6466/10/0470 узгоджується з наведеною процесуальною нормою.

Доводи позивача щодо порушення судом першої інстанції принципу рівності учасників адміністративного процесу перед законом і судом не знайшли свого підтвердження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Ухвала в повному обсязі складена 19 січня 2018 року.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим