Справа № 556/1352/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Іванків О.В.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"24" січня 2018 р. Справа № 556/1352/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "11" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та незаконними дії посадових осіб Володимирецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, якими їй відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на шість років, як особі, що постраждала від аварії на ЧАЕС, з 21 квітня 2017 року.

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.09.2017 позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано протиправною відмову Володимирецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області у призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на шість років.

Зобов'язано Володимирецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію із зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 21 квітня 2017 року.

Стягнуто з Володимирецького обєднаного управління ПФУ в користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені у звязку з розглядом справи в сумі 640 (шістсот) гривень.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову. В апеляційній скарзі вказує, що рішенням Володимирецького районного суду від 05.07.2017 у справі №556/891/17 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 в с.Козлиничі Маневицького району Волдинської області в період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по квітень 1990 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_1 по квітень 1990 року постійно проживала в АДРЕСА_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Ця обставина встановлена рішенням Володимирецького районного суду №556/891/17 від 05.07.2017 року, яке набрало законної сили, і у відповідності до ст.129-1 Конституції України, ст.14 ЦПК України, є обов'язковим для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Отже, ОСОБА_3 постійно проживала на території радіоактивного забруднення з ІНФОРМАЦІЯ_1 по квітень 1990 року по даний час, в т.ч. станом на 01.01.1993 року прожила в зоні гарантованого добровільного відселення понад 4 роки.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на 01.01.2017 ОСОБА_3 прожила в зоні гарантованого добровільного відселення понад 4 роки, і набула право на отримання пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто по досягненню 52 років.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так в ч.2 ст.55 Закону зазначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, - зменшення віку передбачено - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Таким чином, із даної норми закону вбачаються альтернативні підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку: або постійне проживання, або постійна робота.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 52 років - які народилися з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року

Статтею 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Перелік документів, що подаються до органу пенсійного фонду для призначення пенсії встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846) з урахуванням змін внесених постановою Правління Пенсійного Фонду України від 15.10.2009 року № 23-1 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2009 року за № 1050/17066).

Відповідно до п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: а) довідка податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера заявнику; б) документи про стаж роботи; з) довідка про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу до 01.07.2000, а починаючи з 01.07.2000 індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2, додатком 3; г) документи про місце проживання (реєстрації) особи; ґ) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Тобто, в разі звернення особи з заявою про призначення їй пенсії із застосуванням норм ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Згідно копії паспорту ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і в 2017 їй виповнилось 52 років (а.с.5). Вона є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 18.03.2002 Рівненською облдержадміністрацією (а.с. 4).

Крім того, з копії паспорта вбачається, що позивач з 24.04.1990 по 31.07.2017 проживала в м.Кузнецовськ (зона посиленого радіоекологічного контролю), з 05.08.2014 по даний час проживає в АДРЕСА_2, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Виходячи із встановлених судом обставин, вбачається, що позивач 20.04.2017 досягла необхідного, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", віку - 52 роки, необхідного на день розгляду справи для призначення пенсії з урахуванням зниження пенсійного віку на 6 років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час звернення до територіального органу Пенсійного фонду України позивачка набула права на призначення пільгової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", внаслідок постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 1 січня 1993 року.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно визначено обставини справи, ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни відсутні.

Викладені ним доводи в апеляційній скарзі спростовані встановленими вище обставинами та висновками.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Ухвалу прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення, постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "11" вересня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "24" січня 2018 р.