Справа № 802/940/16-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/940/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Альчук Максим Петрович

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

17 січня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: Охрімовського Я.В.

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до ОСОБА_4 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року Вінницька об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Вінницькій області (далі - позивач, Вінницька ОДПІ) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про стягнення з відповідача податкового боргу зі сплати транспортного податку в сумі 25000 грн. до місцевого бюджету.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.08.2016 року адміністративний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 податковий борг зі сплати транспортного податку в сумі 25000 грн.

При прийнятті вказаної постанови суд першої інстанції посилався на те, що заявлені позовні вимоги відповідають дійсним обставинам справи, заявлена в позові сума підтверджується належними доказами.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме - при винесенні постанови не враховано те, що рішенням Вінницької міської ради від 23.01.2015 року № 1984 «Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справлення» введено транспортний податок на території м. Вінниці, який набирає законної сили та застосовується з початку бюджетного періоду, що настає після його оприлюднення, яке відбулось не раніше 23.01.2015 року.

На зазначену апеляційну скаргу позивач подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, оскільки є чинним податкове повідомлення-рішення про стягнення податку.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_4 є власником легкового автомобіля марки "FORD F 150" 2012 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна, що перевищує 3000 смі, дата державної реєстрації 17.01.2013 року, що підтверджується відомостями про юридичних та фізичних осіб, які придбали або зареєстрували протягом першого півріччя поточного року, легкові автомобілі, які використовуються до 5 років з об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 смі на території Вінницької області, наданих Управлінням ДАІ УМВС України у Вінницькій області 15.07.2015 року № 9/8584.

За відповідачем рахується заборгованість зі сплати транспортного податку в сумі 25 000 грн., яка виникла внаслідок невиконання останнім податкового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 1666-17 від 17.06.2015 року.

У зв'язку із викладеним, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 до місцевого бюджету податковий борг на загальну суму 25 000,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги відповідають дійсним обставинам справи, заявлена в позові сума підтверджується належними доказами, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно з приписами ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1. ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п. 267.2. ст. 267 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

При цьому, згідно з пп. 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 ПК України, транспортні засоби, що використовувалися, - це транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Таким чином, об'єктами оподаткування у розумінні ст. 267 Податкового кодексу України є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., а використання транспортного засобу пов'язується з його реєстрацією.

За приписами п.п. 267.3.1 п. 267.3 ст. 267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Як встановлено судом першої інстанції, автомобіль, власником якого є відповідач, підпадає під критерії, визначені пунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, а відтак, є об'єктом оподаткування транспортним податком, у зв'язку з чим позивач по справі як власник даного автомобіля повинен сплачувати транспортний податок.

Згідно з п.п.14.1.163 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Підпунктом 267.5.1 п 267. 5 ст. 267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпунктів 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Приписами підпункту 14.1.156 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Згідно із положеннями п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.57.3. ст.57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

При цьому, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби, у відповідності до вимог п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищезазначених норм закону, 17.06.2015 року позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 1666-17.

Колегія суддів, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку про безпідставність доводів апелянта щодо неправомірності прийняття інспекцією податкового рішення, зважаючи на те, що зазначене податкове повідомлення-рішення відповідачем не оскаржувалося, що підтвердив в апеляційній інстанції представник відповідача та є чинним на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що позивач при прийнятті податкового повідомлення-рішення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, а отже, відсутні підстави для відмови у задоволенні повних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 січня 2018 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.