Справа № 826/7986/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 січня 2018 року м. Київ№ 826/7986/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

представник відповідача - Скалецької І.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження у адміністративній справі

за позовом Першого віце-прем'єр-міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_2
до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В.
про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

26.05.2016 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось із позовом Міністерство економічного розвитку і торгівлі України з вимогою визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. щодо звернення з поданням (повідомленням) від 05.05.2016 №20.1.-318/14 про кримінальне правопорушення до Печерського РУ ГУ Національної поліції в м. Києві.

Дана вимога мотивована позивачем протиправністю дій відповідача, оскільки останнім не було враховано неодноразові повідомлення позивача щодо неможливості виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова у цивільній справі №645/8927/15-ц ОСОБА_4 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф» про поновлення на роботі, визнання недійсними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, треті особи: Міністр економічного розвитку і торгівлі Айварас Абромавичус, ОСОБА_6. Додатковим рішенням у цивільній справі рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді генерального директора Державного підприємства допущено до негайного виконання. Разом з тим, виконання даного рішення взагалі є неможливим, оскільки судом поновлено ОСОБА_4 на посаду, яку він ніколи не займав, наказ про його призначення генеральним директором ніколи не видавався, контракт з ним не укладався. Звернення Міністерства до державного виконавця безпідставно були відхилені, натомість, останній звернувся до Печерського РУ ГУ Національної поліції в м. Києві з повідомленням про кримінальне правопорушення з проханням порушити кримінальне провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Міністерства рішення суду у справі №645/8927/15-ц, відповідальність за що передбачена статтею 382 Кримінального кодексу України.

Ухвалою суду від 13.06.2016 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні.

10.08.2016 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати задоволено клопотання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та замінено первинного позивача на Першого віце-прем'єр-міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_2.

12.08.2016 до суду надійшло письмове клопотання від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшло письмове клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване неможливістю здійснювати розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства з огляду на предмет оскарження у даній справі - дії державного виконавця, вчинені в рамках цивільної справи. Виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа у цивільній справі №645/8927/15-ц, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова за результатами набрання рішенням законної сили. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у наведеному виконавчому провадженні є боржником, тобто стороною виконавчого провадження. До того ж, самостійною підставою для закриття провадження у даній справі може слугувати та обставина, що 05.07.2016 у відкритому судовому засіданні Фрунзенським судом м. Харкова розглянуто скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. за наслідками розгляду якої винесено ухвалу про відмову у задоволені скарги.

21.09.2016 у судовому засіданні ухвалено про здійснення розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

26.12.2016 від позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких останній вказує на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 касаційну скаргу Міністерства задоволено частково, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.12.205 та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18.04.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказані обставини, за твердженням позивача є підставою для задоволення позову в адміністративній справі, оскільки оскаржуване звернення державного виконавця є передчасним.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 року №6454 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/7986/16 та вказану справу 19.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою від 04.12.2018 справа прийнята до провадження судді Добрівської Н.О. і призначено попереднє судове засідання на 18.01.2018.

18.01.2018 від позивача у справі надійшло письмове клопотання про здійснення розгляду справи у відсутність представника позивача.

На підставі Перехідних положень до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 за №2147-VIII, 18.01.2018 проведено підготовче засідання, в якому поставлено на обговорення заявлене представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі.

Представник відповідача клопотання підтримав і наполягав на його задоволені з наведених у ньому підстав.

Надаючи правову оцінку викладеним учасниками справи доводам з урахуванням норм процесуального права в редакції на день розгляду по суті клопотання представника відповідача про закриття провадження у даній справі, суд вважає за доцільне вказати на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Частиною 2 статті 4 КАС України (в редакції, що діяла момент звернення позивача до суду із даним позовом) встановлювалось, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

На час вчинення державним виконавцем дій, що є предметом оскарження у даній справі, а також на день звернення позивача до суду із даним позовом, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби визначались ст.181 КАС України, відповідно до частини 1 якої, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

15.12.2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції (далі по тексту - КАС України в чинній редакції), визначеній Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно п.10 ч.1 Розділу VII Перехідних положень, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, визначені в ст.181 КАС України в редакції на день звернення позивача до суду із даним позовом положення знайшли своє відображення і в ст.287 чинного КАС України.

Частинами 2, 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, встановлювалось, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

06.07.2016 набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 за №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404-VIII), яким на час перебування даної справи в провадженні суду визначалось, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст.74 Закону №1404-VIII).

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, що набрав чинності 15.12.2017, внесені певні зміни і до Закону №1404-VIII. Однак, частина 1 статті 74 Закону №1404-VIII щодо визначення підсудності спорів за зверненням сторін виконавчого провадження і інших учасників з приводу протиправності рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби при виконанні судового рішення, - змін не зазнала.

Аналіз вищевикладених положень свідчить, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення сторонами виконавчого провадження, на день звернення позивача до суду із даним позовом, здійснювалась за правилами того судочинства, якими суд керувався при прийнятті цього судового рішення.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, постановлених в порядку цивільного судочинства на момент виникнення спірних правовідносин визначався Розділом VI Цивільного процесуального кодексу України (із змінами, внесеними Законом України від 04.11.2010 за №2677-VI).

Так, відповідно до ст.383 Цивільного процесуального кодексу України (у наведеній редакції) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.2 ст.384 ЦПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у справах, розглянутих за правилами цивільного судочинства, станом на час постановлення даної ухвали визначається Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України (редакція діє з 15.12.2017).

Частиною 1 статті 447 ЦПК України в чинній редакції передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Водночас, у відповідності до ст.287 КАС України в чинній редакції, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 у справі №21-278а15, від 01.12.2015 - №21-3404а15, від 07.06.2016 - №21-5470а15.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України в редакції на день постановлення даної ухвали, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таке саме положення було закріплено і в п.1 ч.1 ст.157 КАС України в редакції до 15.15.2017.

Беручи до уваги те, що даний позов стосується порушення прав особи - боржника під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, та враховуючи положення ст.287 КАС України в чинній редакції, ст.ст.447, 448 ЦПК України (в редакції з 15.12.2017) ст.74 Закону №1404-VIII, даний спір не може розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Судом також враховується наявність в матеріалах даної справи копії ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.07.2016 у цивільній справі №645/8927/15-ц, якою, за результатами розгляду скарги Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. щодо звернення з поданням (повідомленням) від 05.05.2016 №20.1.-318/14 про кримінальне правопорушення до Печерського РУ ГУ Національної поліції в м. Києві, - відмовлено у її задоволенні.

Отже, з огляду на заявлені позивачем вимоги та наведені на їх обґрунтування доводи, а також беручи до уваги положення законодавства, чинного на момент спірних правовідносин з урахуванням норм процесуального права, чинних на день постановлення даного рішення, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у адміністративній справі за позовом Першого віце-прем'єр-міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_2 до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. про визнання протиправними дій.

Керуючись ст.ст.3, 19, 173, 179-181, 183, п.1 ч.1 ст.238, ч.2 ст.239, ст.ст.241-243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Закрити провадження у справі №826/7986/16 за позовом Першого віце-прем'єр-міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_2 до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. про визнання протиправними дій.

Попередити позивача, що повторне звернення з тими самими вимогами до адміністративного суду не допускається.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст.ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.А. Добрівська