Справа № 580/1787/16-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бакланов Р.В.
Суддя-доповідач: Кононенко З.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 р. м. ХарківСправа № 580/1787/16-а
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Кононенко З.О.

суддів: Калитки О. М. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 20.11.2017, вул. Піонерська, 2, м. Лебедин, Лебединський, Сумська, 42200, повний текст складено 24.11.17 по справі № 580/1787/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Будильського сільського голови ОСОБА_3

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до Будильського сільського голови ОСОБА_3, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Будильського сільського голови ОСОБА_3 - несвоєчасне та не повне надання відповіді на його заяву № 124 від 18 квітня 2016 року, ненадання інформації на питання 5.1, та ненадання обгрунтованої відповіді на питання 7, 7.1, 7.2, та 15 цієї заяви;

- зобов'язати відповідача надати йому обґрунтовану відповідь на питання 5.1, 7, 7.1, 7.2, 15 заяви № 124 від 18 квітня 2016 року у відповідності до Закону України "Про звернення громадян".

Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 20.11.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Будильського сільського голови ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність сільського голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_3 щодо ненадання відповіді на питання № 5, 5.1, заяви ОСОБА_2 № 124 від 18 квітня 2016 року.

Зобов'язано сільського голову Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ОСОБА_3 надати відповідь на питання № 5, 5.1 заяви ОСОБА_2 № 124 від 18 квітня 2016 року.

Стягнуто з Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме - витрати пов'язані з прибуттям до суду розмірі 52 гривні та компенсація за відрив від звичайних занять - 228 гривень., всього стягнувши - 280 гривень.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 18 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з заявою № 124 за 2017 рік на адресу сільського голови Будильської сільської ради ОСОБА_3 (а.с.130-131) у якій, з урахуванням підпунктів, зазначив 32 питання, зокрема виклав окремі питання до сільського голови наступним чином:

5.1 Чи були випадки коли депутати БСР не звітували перед виборцями. Якщо так назвіть цих депутатів;

7. У листі БСР № 02-20/293 від 08.04.2016р. Ви повідомили, що питання порушені в п. 3 моєї заяви №79 від 11.03.2016 р. (стосовно Вашого перебування на автостанції Лебедин та збирання інформації про мене) до повноважень сільського голови не входить;

7.1 Зважаючи на зазначену відповідь прошу пояснити чому Ви в робочий час виконували дії, що не входять до повноважень сільського голови - тихцем збирали інформацію про моє особисте життя, та скільки робочого часу Ви витратили на вирішення своєї цікавості;

7.2 Оскільки Ви осінню 2015 року в приміщення автостанції в м. Лебедин, без мого дозволу і згоди збирали інформацію яка стосується мого особистого життя, вимагаю пояснень з якою метою Ви збирали про мене цю інформацію та як її використали, а також прошу: назвати прізвище мешканки с. Будилка яка розповіла Вам про факт моїх безоплатних поїздках в автобусах; поінформувати, чому Ви не запитали про зазначене особисто у мене, а розпитували інших осіб; повідомити, що відповіли Вам працівники автостанції з приводу моїх безкоштовних поїздок;

9.1 Повідомте, Ви умисно найняли кваліфікованого юриста для цілеспрямованого захисту своїх протиправних дій вчинених по відношенню до мене при розгляді моїх звернень;

15, 31 липня 2015 року о 13:20 годин я намагався забрати довідки з приміщення БСР, але в порушення розкладу роботи на робочому місці не було жодного працівника БСР, а вхідні двері до були зачинені. Оскільки в листі БСР № 02-20/47 від 18.01.2016 р. Ви стверджуєте, що такого факту не було прошу повторно провести перевірку з цього приводу та на підставі ст. 18 ЗУ «Про звернення громадян» залучити мене до участі у перевірці для особистого викладення аргументів та надання доказів зазначеного факту.

18 травня 2016 року сільський голова Будильської сільської ради ОСОБА_3 за № 02-02/430 (а.с.117-119) надав ОСОБА_2 відповідь на його заяву №124 від 18 квітня 2016 року, зокрема відповідь наступного змісту:

Пункт 5. Депутати сільської ради відповідно ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено розробку органами місцевого самоврядування планів чи графіків звітування депутатів сільської ради. У той же час, Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» повинні звітувати перед своїми виборцями, сільська рада строків звітування перед виборцями не встановлювала.

Пункти 7, 7.1, 7.2. Факти не відповідають дійсності. Інформації стосовно даних питані, сільська рада немає.

Пункт 9. Предмет договору викладений в п. 1 договору 01/02 від 19.02.2016 року. Почасовою та детального обліку робіт договором не передбачено.

Пункт 15. Підстав для проведення службової перевірки щодо порушення службовими особами Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області режиму робочого часу та виконання посадових обов'язків немає.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при наданні відповіді на питання № 5, 5.1 заяви позивача № 124 від 18.04.2016 року діяв не в межах чинного законодавства та що добові витрати не підлягають компенсаціх, оскільки не можуть бути обраховані та ОСОБА_2 не є працівником у відрядженні.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно статті 40 Конституції України, кожному гарантовано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно вимог ст. 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 3 статті 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно вимог ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані зокрема:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачено, що Депутат місцевої ради періодично, але не рідше одного разу на рік, зобов'язаний звітувати про свою роботу перед виборцями відповідного виборчого округу, об'єднаннями громадян. Рада визначає орієнтовні строки проведення звітів депутатів місцевої ради перед виборцями. Звіт депутата місцевої ради повинен містити відомості про його діяльність у раді та в її органах, до яких його обрано, а також про його роботу у виборчому окрузі, про прийняті радою та її органами рішення, про хід їх виконання, про особисту участь в обговоренні, прийнятті та в організації виконання рішень ради, її органів, а також доручень виборців свого виборчого округу. Звіт депутата місцевої ради може бути проведено в будь-який час на вимогу зборів виборців за місцем проживання, трудової діяльності або навчання, а також органів самоорганізації населення. Депутат місцевої ради не пізніш як за сім днів повідомляє виборців про час і місце проведення звіту через місцеві засоби масової інформації або в інший спосіб. Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, керівники підприємств, установ і організацій державної і комунальної форм власності зобов'язані сприяти депутатам місцевих рад в організації їх звітів (зустрічей) перед (з) виборцями шляхом надання приміщень, інформаційних та інших довідкових матеріалів, необхідних депутату місцевої ради, на прохання депутата здійснювати інші заходи, пов'язані з проведенням його звіту (зустрічі) перед (з) виборцями, у тому числі сприяти оповіщенню виборців про час і місце його (її) проведення. Рішення з питань організації звітів (зустрічей) депутата з виборцями приймається на засіданні місцевої ради. Депутат місцевої ради інформує раду та її виконавчі органи про результати обговорення його звіту, зауважень і пропозицій, висловлених виборцями на адресу ради та її органів, а також про доручення, дані депутатові у зв'язку з його депутатською діяльністю.

Таким чином, аналізуючи наведені нормативно-правові акти та дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виходячи з вимог ст. 16 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у Будильська сільська рада Лебединського району має відомості, щодо звітів депутатів перед виборцями, а за таких обставин відмова у наданні такої інформації є неправомірною.

Стосовно запитань, щодо перебування ОСОБА_3 на території автостанціях, колегія суддів вважає ці питання такими, що не підлягають розгляду в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян» та що на питання зазначені у п. 9.1. та п. 15 звернення ОСОБА_2 була надана відповідь відповідно до вимог визначених у Законі України «Про звернення громадян».

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо розподілу судових витрат.

Так, відповідно до ст. 135 КАС України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що добові витрати - це витрати на харчування та фінансування інших особистих потреб сторони та (або) її представника у разі переїзду до іншого населеного пункту. Добові компенсуються за кожний день перебування за межами місця проживання, включаючи день виїзду та приїзду. Граничний розмір добових, з квітня 2017 року, становить - 60 грн.

Згідно постанови КМУ від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів»: Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрата та харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв'язку з таким відрядженням). Суми добових витрат затверджені постановою КМУ від 02.02.2011 № 98, а з квітня 2017 року, граничний розмір добових становить - 60 грн. Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту, за кожний день перебування за межами місця проживання, включаючи день виїзду та прийду.

Частика 5 постанови КМУ «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 р. № 590 встановлює граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ які не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження, тобто добові, в сумі 60 грн.

В даному випадку містом відрядження ОСОБА_2 є місто Лебедин, і витрати на відрядження у вигляді добових повинен компенсувати орган місцевого самоврядування.

Таким чином, згідно ст. 135 КАС, підставою для відшкодування стороні добових є факт переїзду з місця проживання сторони до іншого населеного пункту де знаходиться суд. При цьому, якщо відсутні документи - рахунок на оплату вартості проживання у готелі, чеки з витратами на харчування то граничний розмір добових становить - 60 грн.

Таким чином аналізуючи наведені нормативно-правові акти, колегія суддів дійшла висновку, що законом не передбачено необхідність доказування витрат мінімального розміру добових в сумі 60 грн., також законодавство не ставить в залежніть виплату добових від того працює людина (сторона) чи ні, відстані між населеними пунктами де проживає сторона і населеним пунктом де знаходиться суд, а також від часу перебування сторони в судовому засіданні та часу переїзду до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був присутній у судових засіданнях 16 червня, 17 липня, 10 жовтня, 20 листопада 2017 року в приміщенні Лебединського районного суду Сумської області, що зафіксовано у журналах судового засідання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області підлягають добові витрати у розмірі 60+60+60+60=240 гривень.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не погоджуючись з доводами позивача щодо наявності у нього права на компенсацію добових витрат, зробив передчасні висновки та помилково застосував норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що постанову Лебединського районного суду Сумської області від 20.11.2017 по справі № 580/1787/16-а змінити в частині розподілу судових витрат, виклавши абзац 4 резолютивної частини постанови в такій редакції: "Стягнути з Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати, а саме - добові витрати у розмірі 240 гривень, витрати пов'язані з прибуттям до суду розмірі 52 гривні та компенсація за відрив від звичайних занять - 228 гривень, всього стягнувши - 520 (п'ятсот двадцять) гривень."

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч.4 ст.229, ст. 243, 250, 310, 315, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 20.11.2017 по справі № 580/1787/16-а змінити в частині розподілу судових витрат, виклавши абзац 4 резолютивної частини постанови в такій редакції:

"Стягнути з Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати, а саме - добові витрати у розмірі 240 гривень, витрати пов'язані з прибуттям до суду розмірі 52 гривні та компенсація за відрив від звичайних занять - 228 гривень, всього стягнувши - 520 (п'ятсот двадцять) гривень."

В іншій частині постанову Лебединського районного суду Сумської області від 20.11.2017 р по справі № 580/1787/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 22.01.2018.