Справа № 826/3883/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3883/16 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Костюк Л.О., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ банк» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ банк» до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хаустова Андрія Альбертовича, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстраційної служби в м.Києві Хаустова Андрія Альбертовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14391145 від 11 липня 2014 року;

2) визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстраційної служби в м.Києві Хаустова Андрія Альбертовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14390485 від 11 липня 2014 року;

3) зобов'язати державного реєстратора внести запис про державну реєстрацію іпотеки на підставі іпотечного договору № 7382 від 03 жовтня 2008 року нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 7382;

4) зобов'язати державного реєстратора внести запис про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно на підставі іпотечного договору № 7382 від 03 жовтня 2008 року нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 7382.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про відсутність правових підстав для припинення запису про іпотеку та пов'язаною із нею забороною. Так, у зв'язку із тим, що державний реєстратор, незаконно припинивши іпотеку та обтяження поручителю ОСОБА_4, отримав можливість продати предмет іпотеки підставним особам та умисно приховав від суду факт припинення іпотеки та факт продажу предмету іпотеки. Внаслідок незаконних дій державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хаустова Андрія Альбертовича по припиненню іпотеки та заборони, позивач втратив право задовольнити за рахунок предмету іпотеки грошові вимоги за кредитними зобов'язанням, чим завдав шкоди банку в розмірі 8 660 705 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хаустов Андрій Альбертович всупереч діючого законодавства вчинив реєстраційні дії, що мають бути скасовані в судовому порядку, оскільки останнім не було перевірено повноважень особи, яка зверталась з заявою про припинення запису про іпотеку та пов'язаною із нею забороною.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачами та третіми особами до суду апеляційної інстанції не надано.

В запереченнях проти адміністративного позову, наданих до суду першої інстанції, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві зазначило про те, що 04.04.2016 службовою запискою Відділу архівної роботи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві повідомлено, що реєстраційні справи, сформовані державним реєстратором Хаустовим А.А. по рішеннях № 14391145, № 14390485 на зберіганні у відділі не знаходяться. Державний реєстратор Хаустов А.А. в Управлінні державної реєстрації не працює.

У подальшому, надавши до суду першої інстанції копії матеріалів реєстраційних справ зазначило, що державний реєстратор Хаустов А.А. діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі наданих ОСОБА_4 документів. Крім того, пояснило, що після 30.04.2016 Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій.

Третя особа ОСОБА_4, подаючи також заперечення проти адміністративного позову до суду першої інстанції виходив з того, що в червні-липні 2014 р. до ОСОБА_4 звернулись уповноважені особи ПАТ «ВТБ Банк» і повідомили, що банк відступив право вимоги за іпотечним договором від 03.10.2008, укладеним між банком та ОСОБА_4, факторинговій компанії. Представники факторингової компанії запропонували йому продати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належала йому на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру та повідомили, що заборона на відчуження вказаної квартири скасована. При цьому, оформлення договору купівлі-продажу було проведено за участю приватного нотаріуса, який офіційно перевірив факт скасування заборони на відчуження нерухомого майна.

Вказане, на думку третьої особи свідчить про правомірність прийняття державним реєстратором рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14391145 та № 14390485 від 11.07.2014.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 29.09.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» та ВАТ «Полівтор», укладено кредитний договір № 11-09-08, предметом якого є надання банком позичальнику грошових коштів (кредит) у вигляді відкличної відновлюваної кредитної лінії (а.с. 163-165 Том I).

У подальшому, 03.10.2008 між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - Іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (надалі - Іпотекодавець), який виступає майновим поручителем за виконання кредитних зобов'язань ВАТ «Полівтор» (надалі - Боржник), укладено іпотечний договір, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрований в реєстрі за №7382, відповідно до якого ОСОБА_9 передано в іпотеку квартиру загальною площею 168,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8-12 Том I).

Згідно п. 1.1 іпотечного договору предметом договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 2.1 цього Договору, в забезпечення виконання зобов'язань Боржника перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця.

Пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що в забезпечення боржником зобов'язань за договором кредиту іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 168,80 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4, відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру серія НОМЕР_1, виданого в м. Києві 06.06.2008 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 05.06.2008 № 966-С/КІ, право власності за яким зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 11.06.2008 у реєстровій книзі № 525-42 за № 45278.

У подальшому, 26 червня 2015 року Голосіївським районним судом м. Києва по справі №752/2282/14-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_4, треті особи: ВАТ «Полівтор», Орган опіки та піклування Голосіївського районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет застави винесено рішення, згідно якого позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено.

Звернено стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 03.10.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстровим № 7382, а саме: квартиру загальною площею 168,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом набуття Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» права власності на квартиру загальною площею 168,80 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 8 660 705 грн у рахунок часткового погашення заборгованості ВАТ «Полівтор» за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008, укладеного між ВАТ «Полівтор» та ВАТ ВТБ Банк, правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» (а.с. 13-21 Том I).

Однак, Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 31.08.2016 у справі № 22-ц/796/ 6905/2016 апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - задоволено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2015 - скасовано і постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено (а.с. 176-178 Том II).

При цьому, 17.02.2016 під час подачі пакету документів для державної реєстрації права власності на іпотечну квартиру за ПАТ «ВТБ Банк» на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва № 752/2282/14-ц від 26.06.2015 від державного реєстратора отримано усну інформацію про неможливість державної реєстрації права власності за позивачем, оскільки предмет іпотеки з 11.07.2014 не належить ОСОБА_4, у зв'язку із тим, що квартиру було продано ОСОБА_11, а 06.08.2014 перепродано ОСОБА_12 та подаровано 29.11.2014 ОСОБА_5.

Крім того, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в Державному реєстрі Іпотек та Єдиному державному реєстрі заборон відсутні актуальні записи про іпотеку та заборону на предмет іпотеки, обтяжувачем по яким є ПАТ «ВТБ Банк».

Так, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14391145 від 11.07.2014 державним реєстратором Управління Державної реєстраційної служби в м. Києві Хаустовим А.А. задоволено заяву ОСОБА_4 від імені ПАТ «ВТБ Банк» про реєстрацію припинення іпотеки на квартиру загальною площею 168,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 63 Том I).

Також, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14390485 від 11.07.2014 державним реєстратором Управління Державної реєстраційної служби в м. Києві Хаустовим А.А. задоволено заяву ОСОБА_13 від імені ПАТ «ВТБ Банк» про реєстрацію припинення заборони на квартиру загальною площею 168,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 57 Том I).

У відповідності до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53411542 від 17.02.2016 квартира загальною площею 168,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить з 29.11.2014 ОСОБА_5 на підставі договору дарування квартири № 1565 від 29.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. (а.с. 22-23 Том I).

Станом на 17.02.2016 в державних реєстрах відсутні будь-які обтяження та заборони на зазначеному майні.

Оскільки на думку позивача жодних заяв про державну реєстрацію припинення іпотеки та припинення обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на адресу Управління державної реєстраційної служби в м.Києві позивачем не подавалося, останній вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідачів та з метою їх відновлення звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державний реєстратор Хаустов А.А., встановивши, що подані всі необхідні документи для проведення державної реєстрації припинення іпотеки та зняття заборони, а також відсутні підстави для відмови, визначені ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», беручи до уваги факт скасування рішення Голосіївського суду м.Києва від 26.06.2015 по справі №752/2282/14-ц, яким звернено стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 168,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк», а також відсутність преюдиційних для суду обставин щодо встановлення факту підробки поданих ОСОБА_4 до державного реєстратора документів від імені ПАТ «ВТБ Банк», відтак оскаржувані рішення прийнято державним реєстратором у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора Управління державної реєстраційної служби в м.Києві Хаустова Андрія Альбертовича № 14391145 та № 14390485 від 11.07.2014 слід відмовити. Крім того, оскільки позовні вимоги про зобов'язання державного реєстратора внести записи про державну реєстрацію іпотеки на підставі іпотечного договору № 7382 від 03 жовтня 2008 року та про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно на підставі іпотечного договору № 7382 від 03 жовтня 2008 року є похідними від вищезазначених, в їх задоволенні слід також відмовити.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Так, умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» №1942-VI від 01.07.2004 (далі - Закон №1942-VI) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1942-VI цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державна реєстрація прав на об'єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об'єкта.

Частиною першою статті 2 Закону №1952-VI встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до частини першої статті 4 Закону №1952-VI обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1952-VI державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

За правилами частини другої вказаної статті державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №1952-VI державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У відповідності до частини першої статті 15 Закону №1942-VI державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Таким чином, надаючи оцінку діям державного реєстратора при здійсненні державної реєстрації прав та їх обтяжень, необхідно враховувати вищенаведені етапи державної реєстрації.

Частиною першою статті 19 Закону №1942-VI визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно частини другої вказаної статті державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: 1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; 2) рішень судів, що набрали законної сили; 3) ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; 4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; 5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; 7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Пунктом 37 Порядку №868 передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до частини дев'ятої статті 16 Закону №1942-VI державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

За правилами пункту 71 Порядку №868 державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки.

Як свідчать матеріали справи, 11.07.2014 ОСОБА_4 подано заяви про державну реєстрацію та їх обтяжень (щодо припинення іпотеки та зняття заборони) на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що зареєстровані у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.07.2014 за реєстраційними номерами 7356329 та 7356178 (а.с. 13-14, 55-56 Том II).

До вказаних заяв ОСОБА_4 було надано: копію іпотечного договору №1382 від 03.10.2008; копію кредитного договору №11-09-08 від 29.09.2008; копію договору іпотеки №7482 від 03.10.2008; виписку з Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві від 10.07.2014; копію довіреності №489 від 27.03.2014, видану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р.; копію Акту ПАТ «ВТБ Банк» №4138/1-3 від 24.06.2014; копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_4; довіреність ПАТ «ВТБ Банк» №4138/1-4 від 24.06.2014 та архівну довідку з Київського державного нотаріального архіву №944/01-17 від 24.06.2014 (а.с. 9-38, 53-88 Том II).

Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р. 27.03.2014, зареєстрованої за № 489, ПАТ «ВТБ Банк» уповноважує радника Голови Правління по роботі з проблемними активами ПАТ «ВТБ Банк» ОСОБА_17 від імені банку укладати (підписувати), вносити зміни та розривати наступні правочини: договори доручення/комісії; договори про надання послуг; договори про конфіденційність; договори страхування; ліцензійні договори; договори про відступлення права вимоги (цесії)/факторингу; договори про співробітництво. Для цього представнику надається право підписувати вказані договори, додаткові договори (угоди) до них, договори про їх розірвання, акти прийому-передачі, будь-які інші документи направлені на їх виконання, а також вчиняти інші юридично значимі дії, необхідні для виконання цієї довіреності. Вказана довіреність видана без права передоручення вказаних повноважень і дійсна до двадцять сьомого березня дві тисячі сімнадцятого року (а.с. 37 Том II).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що серед переліку договорів, за якими ОСОБА_17 довірялось вчинити дії на підставі такої довіреності, взагалі відсутні кредитні договори та договори про іпотеку.

Крім того, судом встановлено, що 24.06.2014 була видана довіреність №4138/1-4, якою ПАТ «ВТБ Банк» в особі радника Голови Правління по роботі з проблемними активами ПАТ «ВТБ Банк» ОСОБА_17, яка діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р. 27.03.2014 та зареєстрованої за № 489, згідно повного виконання ВАТ «Полівтор» своїх кредитних зобов'язань за кредитним договором від 11-09-08, в якому квартира в АДРЕСА_3 перебувала в іпотеці та під забороною на відчуження, банк в особі ОСОБА_17 уповноважує ОСОБА_4 як власника нерухомості звернутись в реєстраційну службу з відповідними заявами та сплатити відповідні платежі для зняття заборони та іпотеки, та отримати відповідні документи (а.с. 86 Том II).

Відповідно до Акту від 24.06.2014 №4138/1-3 про виконання договору 11-09-08, ПАТ «ВТБ Банк» в особі радника Голови Правління по роботі з проблемними активами ПАТ «ВТБ Банк» ОСОБА_17, яка діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р. 27.03.2014 та зареєстрованої за № 489, цим актом підтверджує, що станом на 20.06.2014 всі кредитні зобов'язання ВАТ «Полівтор» перед ПАТ «ВТБ банк» повністю виконано і банк не має фінансових претензій до компанії ВАТ «Полівтор» та майнових поручителів в особі ОСОБА_4, а саме: квартири в АДРЕСА_4 (а.с. 36 Том II).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вказаний Акт складений ОСОБА_17 протиправно, оскільки він стосується виконання кредитного договору, укладеного між ВАТ «ВТБ Банк» та ВАТ «Полівтор» 11.09.2008, на вчинення дій за якими не надавались повноваження останній за довіреністю від 27.07.2014, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимченко Л.Р. 27.03.2014, зареєстрованої за № 489.

Згідно пункту 15 Порядку №868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

За правилами статті 24 Закону №1942-VI (чинній на момент вчинення реєстраційних дій) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Однак, при вчиненні оскаржуваних записів державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хаустовим А.А. у відповідності до підпункту 2 пункту 15 Порядку №868 не було перевірено повноважень заявника - ОСОБА_4, оскільки довіреність від 24.06.2014 №4138/1-4 була видана Головою Правління по роботі з проблемними активами ПАТ «ВТБ Банк» ОСОБА_18, яка діяла на підставі довіреності від 27.03.2014 № 489, що не передбачала права передоручення.

Крім того, згідно довідки від 06.06.2016 № 7278/1-2 ПАТ «ВТБ Банк» з 01.01.2013 по 01.06.2016 (включно) не відбувалося погашення заборгованості за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ВАТ «Полівтор», яка станом на 06.06.2016, без врахування санкцій, передбачених кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 та чинним законодавством України, становить 6 159 039 грн 32 коп. (а.с. 128 Том I).

У відповідності до довідки ПАТ «ВТБ Банк» від 06.06.2016 № 7278/1-2 ПАТ «ВТБ Банк» не видавалась довіреність ОСОБА_4 за № 4138/1-4 від 24.06.2014 з повноваженнями щодо припинення іпотеки та заборони на предмет іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим 03.10.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстровим № 7382, а саме: квартиру № АДРЕСА_3 (а.с. 129 Том I).

Також, до суду апеляційної інстанції представником позивача було надано довідку від 17.01.2018 №396/1-2 згідно якої право вимоги ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором №11-09-08 від 29.09.2008, укладеним з ВАТ «Полівтор» та іпотечним договором від 24.10.2007, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрований в реєстрі №7482 і укладений з ОСОБА_4 в забезпечення зобов'язань ВАТ «Полівтор» за кредитним договором третім особам не відчужувалось і жодним чином не передавалось.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на частину третю статті 2 КАС України (в редакції, чинній на момент вимкнення спірних правовідносин), якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, державний реєстратор Хаустов A.A., на підставі поданих документів від ОСОБА_4 для проведення державної реєстрації припинення іпотеки та зняття заборони, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо припинення іпотеки та зняття заборони) від 11.07.2014 № 14391145 та № 14390485, діяв неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що свідчить про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішень № 14391145 від 11 липня 2014 року та № 14390485 від 11 липня 2014 року.

При цьому, позовні вимоги про зобов'язання державного реєстратора внести записи про державну реєстрацію іпотеки на підставі іпотечного договору № 7382 від 03 жовтня 2008 року та про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно на підставі іпотечного договору № 7382 від 03 жовтня 2008 року задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Як вбачається з положень Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини третьої ст. 2 КАС України (в редакції, чинній на момент вимкнення спірних правовідносин) критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Так, внесення записів до Державного реєстру прав передбачено нормами ст. 26 Закону №1942-VI, відповідно до частини першої якої, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (частина друга ст. 26 Закону №1942-VI).

У відповідності до частини п'ятої вказаної статті внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Згідно частини другої статті 31-1 Закону №1942-VI державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Таким чином, зобов'язання державного реєстратора внести записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна у Державному реєстрі прав буде втручанням у його дискреційні повноваження.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у частковому задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ банк» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ банк» до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хаустова Андрія Альбертовича, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстраційної служби в м.Києві Хаустова Андрія Альбертовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14391145 від 11 липня 2014 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстраційної служби в м.Києві Хаустова Андрія Альбертовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14390485 від 11 липня 2014 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня складення повного тексту судового рішення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Л.О. Костюк,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 19 січня 2018 року.