Справа № П/811/834/17
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2018 року справа № П/811/834/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Білак С.В. Чумака С. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі №П/811/834/17 (головуючий І-ї інстанції - Брегей Р.І.) за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 15.05.2017 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, в якому, з урахуванням заяв від 27.07.2017 року та від 26.09.2017 року про уточнення позовних вимог (а.с.122-123, 150), просив:

- зобов'язати відповідачів внести зміни до наказу від 03.05.2017 року №5 в частині дати звільнення його з посади;

- стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Також позивач просив суд вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви від 26.09.2017 року в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Вказана ухвала сторонами не оскаржувалась.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області внести зміни до наказу від 03 травня 2017 року №5 о/с, зазначивши, що підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з органів Міністерства внутрішніх справ з 03 травня 2017 року.

Крім того, судом першої інстанції стягнуто за рахунок Державного бюджету України в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судами, на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1702,40 грн..

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій просило постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушені норми матеріального та процесуального права.

Позивач та представники відповідачів в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апелянт також належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить його заява про розгляд справи у режимі відеоконференції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з 06.08.1993 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

14.06.2012 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора з особливих доручень сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи управління ДАІ міліції громадської безпеки УМВС України в Кіровоградській області.

06.11.2015 року ОСОБА_1 подано рапорт начальнику УМВС України в Кіровоградській області, в якому він, у зв'язку з переходом на службу до органів Національної поліції, просив звільнити його з органів внутрішніх справ за п.64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації).

Наказом УМВС України в Кіровоградській області №383 о/с від 06.11.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади старшого інспектора з особливих доручень сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи управління ДАІ міліції громадської безпеки УМВС України в області з 6 листопада 2015 року у запас Збройних сил за п.64 «г» (через скорочення штатів), згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.90).

Не погодившись з таким наказом, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2017 року наказ УМВС України в Кіровоградській області від 06.11.2015 року №383о/с визнано незаконним та скасовано, а позивача поновлено на попередній посаді в органах внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року (а.с.6-10).

Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 03.05.2017 року №5 о/с ОСОБА_1 звільнено із зазначеної посади з 6 листопада 2015 року у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за п.64 «г» (через скорочення штатів), згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.109).

ОСОБА_1 не погодився з таким наказом в частині дати його звільнення та оскаржив зазначений наказ в цій частині до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що датою звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ є 03 травня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (далі по тексту - Положення).

Відповідно до пп. «г» п. 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Як зазначалося вище, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2017 року наказ УМВС України в Кіровоградській області від 06.11.2015 року №383о/с визнано незаконним та скасовано, а позивача поновлено на попередній посаді в органах внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року (а.с.6-10).

Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 10.04.2017 року №4 о/с скасовано пункт наказу УМВС України в області від 06 листопада 2015 року №383 о/с дск «По особовому складу» у частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та поновлено його на посаді старшого інспектора з особливих доручень сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи управління ДАІ міліції громадської безпеки УМВС України в області (а.с.101).

31 березня 2017 року ОСОБА_1 подав до голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Кіровоградській області заяву про його звільнення з лав МВС за наявності вислуги років (а.с.99).

Ліквідаційною комісією УМВС України в Кіровоградській області листом від 26.04.2017 року повідомлено ОСОБА_1, що у зв'язку з виданням вищевказаного наказу №4 о/с від 10.04.2017 року, позивач являється атестованим працівником ОВС України, а тому для розгляду по суті його заяви про звільнення, позивачу необхідно звернутись з рапортом на ім'я голови ліквідаційної комісії щодо подальшого перебування в органах внутрішніх справ (а.с.103).

28.04.2017 року ОСОБА_1 попереджено про організаційно-штатні зміни в УМВС України в Кіровоградській області, а також з наказом МВС України від 06.11.2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» та подальше звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України (а.с.105, 106).

28 квітня 2017 року ОСОБА_1 знов подав голові Ліквідаційної комісії УМВС України в Кіровоградській області заяву про його звільнення з органів МВС за п.64 «г» з 28 квітня 2017 року (а.с.104).

Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 03.05.2017 року №5 о/с ОСОБА_1 звільнено із зазначеної посади з 6 листопада 2015 року у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за п.64 «г» (через скорочення штатів), згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.109).

Посилання апелянта на ту обставину, що вимога позивача про його поновлення на посаді є необґрунтованою та безпідставною, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки предметом даної справи є зобов'язання відповідачів внести зміни до наказу від 03.05.2017 року №5 в частині дати звільнення позивача з посади.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на ту обставину, що позивач 28.04.2017 року був ознайомлений з наказом МВС України №1388 від 06.11.2015 року «Про організаційно-штатні питання», попереджений про подальше звільнення та подав заяву про його звільнення за п.64 «г» Положення, а відтак у зв'язку із скороченням всіх посад, звільнення вдруге позивача можливо лише датою 06.11.2015 року.

Колегія суддів таке посилання апелянта вважає хибним та до уваги не приймає з огляду на те, що «подальше звільнення», це строк, який починається з дня попередження особи про її можливе подальше звільнення, а тому само звільнення не може бути проведено раніше попередження.

Оскільки позивача було поновлено на посаді на підставі відповідного рішення суду за Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 10.04.2017 року №4 о/с, то датою звільнення позивача з такої посади вдруге може бути лише дата після проведення процедури поновлення, в даному випадку - дата прийняття наказу про повторне звільнення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що датою звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ є 03 травня 2017 року.

Оскаржуваним рішенням будь-яких прав чи інтересів апелянта - Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, не вирішувалось та будь-яких зобов'язань на апелянта не покладено.

Проте, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, зобов'язавши ліквідаційну комісію УМВС України в Кіровоградській області внести зміни до наказу від 03 травня 2017 року №5 о/с, в оскаржуваній постанові не вирішив питання щодо таких вимог до інших відповідачів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки задоволені вимоги про внесення змін до Наказу УМВС України в Кіровоградській області від 03.05.2017 року №5 о/с (підписаного головою ліквідаційної комісії УМВС України в Кіровоградській області), то в задоволенні таких вимог щодо інших відповідачів - Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Кіровоградській області, слід відмовити.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ліквідаційною комісією управління Міністерства внутрішніх справ України у Кіровоградській області, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність наказу Управління УМВС України в Кіровоградській області від 03.05.2017 року № 5 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з 6 листопада 2015 року.

Щодо стягнення за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 1702,40 грн., колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України (в редакції з 15.12.2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 134 КАКС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов договору про надання юридичної допомоги від 18.12.2015 року, укладеного між та ОСОБА_1, плата за надання юридичної допомоги визначається в розмірі 5000 грн. та виплачується клієнтом в касу або на розрахунковий рахунок представника в день підписання Угоди (а.с.146-147).

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано відомостей про наявність у ФОП ОСОБА_2 права на надання правової допомоги та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Згідно квитанції сума в розмірі 5000 грн. внесена 26.09.2017 року, тобто не в день підписання угоди про правову допомогу (а.с.149).

Крім того, позивачем не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, для визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів вважає, що за відсутності вказаних вище доказів відсутні підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу за рахунок Державного бюджету України на користь.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи та постанова прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами п.1 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особово відповідальне становище.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № П/811/834/17 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № П/811/834/17 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області внести зміни до наказу від 03 травня 2017 року №5 о/с, зазначивши, що підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з органів Міністерства внутрішніх справ з 03 травня 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: С.Ю. Чумак