Справа № 2-а-9523/11
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-9523/11 Суддя першої інстанції: Кухта В.О.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління пенсійного фонду України на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернулася до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області (далі - Відповідач, УПФ в Чернігівському районі) про:

- визнання незаконними дій та бездіяльності щодо не нарахування та невиплати за період з 05.01.2011 року по 05.07.2011 року додаткової пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії в розмірі 2 мінімальних заробітних плат, як особі, віднесеної до категорії 3, нарахування та виплата яких передбачена ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язання Відповідача здійснити нарахування додаткової пенсії за період з 05.01.2011 року по 05.07.2011 року у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком та підвищення до пенсії в розмірі 2 мінімальних заробітних плат, як особі, віднесеної до категорії 3, нарахування та виплата яких передбачена ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та забезпечити виплату вказаних додаткової пенсії та підвищення, врахувавши суми вже виплачених додаткової пенсії і підвищення до пенсії, встановлених ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13.09.2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2013 року, позов задоволено повністю.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 (далі - Заявник, ОСОБА_4) звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просив замінити стягувача - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо виконання постанови Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13.09.2011 року у справі №2а-9523/11, її правонаступником - ОСОБА_4

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.11.2017 року заяву ОСОБА_5 задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи підтверджується належність Заявника до спадкоємців першої черги, останній є правонаступником померлої ОСОБА_2

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України (далі - Апелянт, Чернігівське ОУПФ) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує, що непоширення на спірні правовідносини положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про відсутність виконавчого провадження та, відповідно, можливість заміни його сторони. Крім того, підкреслює, що до складу спадкового майна Заявника не включено суму невиплачених за рішенням суду коштів. Поміж іншим вказує на те, що управлінням у межах повноважень останнього судове рішення виконано у повному обсязі.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце її судового розгляду, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, Чернігівський районний суд Чернігівської області виходив з того, що рішенням суду, яке набрало законної сили, зобов'язано Чернігівське ОУПФ провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 додаткової пенсії як особі, яка проживала на території зони гарантованого добровільного відселення. При цьому, за наслідками системного аналізу приписів ст. ст. 264 КАС України, ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також з огляду на наявні у матеріали справи документи, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ОСОБА_4 є спадкоємцем померлої ОСОБА_2, а тому заява про зміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню.

З таким висновком судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 КАС України у редакції, яка була чинною на момент постановлення оскаржуваної ухвали, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Аналогічні за змістом положення закріплені й у ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Приписи ст. 1218 Цивільного кодексу України визначають, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За правилами, закріпленими у ч. 1 ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, у тому числі й суми пенсій, нарахованих але не виплачених такі особі, зокрема, на підставі судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є чоловіком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.09.2017 року та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 32).

Крім того, Заявник є єдиним спадкоємцем померлої, про що державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори видано довідку від 06.09.2017 року (а.с. 33, зворотній бік).

Як вже було встановлено вище, постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13.09.2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2013 року, задоволено позов ОСОБА_2 до УПФ в Чернігівському районі та зобов'язано Відповідача провести Позивачу перерахунок пенсії у розмірі 2 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що діяла до 01.01.2008 року, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 3, у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що діяла до 01.01.2008 року, починаючи з 05.01 по 05.07.2011 року, та провести необхідні виплати на користь позивача з урахуванням виплачених сум.

За наслідками розгляду повідомлення ОСОБА_4 від 21.09.2017 року Головне управління ДКС України у Чернігівській області направило на адресу останнього лист від 11.10.2017 року №12-19/602/4804, в якому зазначило, що у процесі підготовки реєстру виплат за рішенням судів було отримано від органів ПФ України Чернігівської області інформацію щодо померлих осіб, які є стягувачам за рішеннями судів, серед яких зазначено ОСОБА_2 У зв'язку з чим, ГУ ДКС України у Чернігівській області повернуло постанову суду до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. Крім того, у даному листі зазначено про необхідність надання оригіналу або належним чином завіреної копії ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 37).

З урахуванням встановлених вище обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для заміни сторони виконавчого провадження - стягувача його правонаступником - ОСОБА_4, оскільки матеріалами справи підтверджується існування виконавчого провадження та вибуття стягувача.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, колегія суддів зауважує, що зі змісту рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, випливає однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Відтак, викладені в апеляційній скарзі твердження Чернігівського ОУПФ про неможливість заміни стягувача у виконавчому провадженню з підстав відсутності такого виконавчого провадження, виконання з боку УПФ в Чернігівському районі судового рішення в частині перерахунку (однак не виплаті) пенсії, а також неможливості включення до спадкової маси присудженої Позивачу пенсії, є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм процесуального права, правильно вирішивши питання про зміну сторони виконавчого провадження, що не було спростовано доводами апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління пенсійного фонду України на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 23» січня 2018 року.