Справа № 336/3545/17
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

18.01.18Справа № 336/3545/17
Пр. № 2-а/336/16/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними і зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання незаконними дій відповідача з відмови в призначенні та виплаті пенсії у звязку з втратою годувальника на підставі ст. ст. 37, 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В позові зазначила, що перебуває на обліку в Шевченківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя і отримує пенсію за віком. З 3 травня 2017 року у звязку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 у неї виникло право на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до вимог ст. ст. 37, 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що обумовило її звернення до відповідача з заявою від 18.05.2017 року про призначення цього виду пенсії, проте на підставі письмового звернення відповідача від 02.06.2017 року вона отримала відмову у задоволенні заяви з посиланням на те, що внаслідок вказаного перерахунку розмір отримуваної позивачем пенсії істотно зменшиться порівняно з тією пенсією, яку вона отримує.

Вважає таку відмову незаконною, оскільки відповідно до ст. 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії в разі втрати годувальника призначаються на кожного непрацездатного члена сімї в розмірі 30 процентів заробітку годувальника, але не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної категорії непрацездатних, і так як заробіток її чоловіка для призначення пенсії становить 20458 грн. 73 коп., то розмір пенсії по втраті годувальника не може бути меншим ніж 6137 грн. 42 коп., що є значно більшим, ніж отримувана нею пенсія в 1637 грн. 08 коп.

У звязку з викладеним просить визнати противоправними дії відповідача з відмови в призначенні пенсії по втраті годувальника на підставі ст. ст. 37, 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобовязати відповідача призначити їй пенсію по втраті годувальника за ст. ст. 37, 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 30 відсотків заробітку ОСОБА_2, а саме: в сумі 6137 грн. 42 коп.

Позивач до суду не зявилась, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність і задоволення позову.

З аналогічною заявою, яка містить заперечення проти позову, звернувся представник відповідача.

Зазначені обставини в силу ст. 194 КАС України зумовили розгляд справи у письмовому провадженні.

З письмових заперечень відповідача випливає, що позивачеві не відмовлено в призначенні пенсії за втратою годувальника, а розяснено недоцільність такого переходу, оскільки він потягне зменшення розміру отримуваної неї пенсії, так як розмір пенсії за віком, яку отримує позивач, є більшим, ніж пенсія по втраті годувальника, обчислена у відповідності до ст. 37 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Що стосується посилання позивача на необхідність застосування положень ст. ст. 37, 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення», це посилання є неспроможним, так як пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Зокрема, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Таким чином, оскільки в законі наявне обмеження щодо можливості застосування положень Закону «Про пенсійне забезпечення» лише при призначенні двох вказаних видів пенсії, при призначенні пенсії по втраті годувальника належить застосовувати відповідні положення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно з якими пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

У звязку з викладеним просить про відмову у задоволенні позову.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що позивач з 20 лютого 2001 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, правонаступником і отримує пенсію за віком, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В силу ст. 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії в разі втрати годувальника призначаються на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 30 процентів заробітку годувальника (стаття 64), але не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної категорії непрацездатних.

1 січня 2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до преамбули якого цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із ст. 9 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Як випливає зі змісту пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Наведене свідчить про те, що після набуття цим Законом законної сили при призначенні пенсії у звязку із витратою годувальника пріоритетним є положення цього Закону на відміну від правил Закону «Про пенсійне забезпечення», який повинен застосовуватися лише при призначенні пенсій за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

За змістом ст. 37 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Згідно із ст. 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія по втраті годувальника призначаються на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 30 процентів заробітку годувальника (стаття 64), але не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної категорії непрацездатних.

Смерть чоловіка позивача сталася 3 травня 2017 року, і саме з цього моменту у неї виникло право на призначення пенсії по втраті годувальника.

Вирішуючи спір на користь позивача, суд погоджується з твердженнями його представника про дію закону в часі, що означає застосування положень закону, що діє в момент спірних правовідносин.

У звязку з викладеним суд вважає, що застосування норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» при обчисленні пенсії позивачу у звязку із втратою годувальника є таким, що ґрунтується положеннях п. 16 Прикінцевих положень цього Закону.

Таким чином, суд не вбачає в діях представників субєкта владних повноважень, на яких покладено обовязок неухильного дотримання законодавства про призначення пенсії, ознак неправомірної поведінки та посягання на положення закону.

Напроти, суд знаходить правомірним і таким, що відповідає вимогам ст. 36, 37, 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розяснення, яке надане позивачу у листі від 02.06.2017 року, про те, що пенсію розраховано у відповідності до вимог законодавства про порядок призначення пенсії, обовязок неухильного дотримання якого субєктом владних повноважень закріплений в ст. 68 Основного Закону України.

Дійшовши висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, суд, крім наведених міркувань, не може констатувати, що позивачем взагалі отримана відмова в призначенні пенсії, оскільки розяснення у згаданому зверненні начальника управління лише містить доводи про недоцільність переходу на цей вид пенсії.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Не вбачаючи в діях субєкта владних повноважень ознак порушення права позивача та невідповідності закону, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 194, 242-246, 293, 295 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива