Справа № 826/3610/16
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3610/16 Прізвище судді першої інстанції: Федорчук А.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді доповідача : Бужак Н. П.

Суддів: Троян Н.М., Твердохліб В.А.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-американське підприємство "УкрКАРПАТОЙЛ Лтд" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-американське підприємство "УкрКАРПАТОЙЛ Лтд" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.11.2015 року № та №,-

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-американське підприємство "УкрКАРПАТОЙЛ Лтд" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.11.2015 року № та №.

20.07.2016 року у судовому засіданні суд першої інстанції на підставі вимог ст. 55 КАС України замінив відповідача - Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників на належного - Офіс великих платників податків ДФС.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року та прийняти у справі нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 26.08.2015 року по 28.10.2015 року на підставі направлень від 26.08.2015 року №№560, 558, 557, 555, 556, 559, 554, виданих Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників, згідно п.п.20.1.4 п. 20.1. ст. 20, п. 77.4 ст. 77, п.82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, п.п.2 п.1 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відповідно до плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів проведена документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства спільного підприємства "Укркарпатойл Лтд" за період з 01.04.2009 року по 31.12.2104 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №1072/28-10-41-30/23152126.

Перевіркою встановлено порушення СП "УкрКАРПАТОЙЛ Лтд" вимог податкового законодавства, а саме:

- п.4.1 ст. 4, п.п.5.2.1 п.5.2, п.5.9 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (що діяв на момент здійснення операцій), п. 138.2, п.138.8 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 2369821 грн., у тому числі: ІІІ квартал 2009 р. на суму 1566639 грн.; 2014 року на суму 803182 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 892424 грн., в тому числі серпень 2014 року на суму 892424 грн.;

- п.п.8.1.2 п.8.1. ст. 8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", п.п.168.1.2 п.168.1 ст. 168, п.п.16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся. За прострочення встановлених строків сплати податку справляється пеня у розмірах, визначених п.16.4 ст.16 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", п.129.4 ст. 129 Податкового кодексу України, у сумі 34, 23 грн.;

- п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.51.1 ст. 51 та п.п. "б" п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо подання з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку.

30.11.2015 року податковим органом на підставі акта перевірки та виявлених порушень прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 892424 грн. за основним платежем та 223106 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 803182 грн. за основним платежем та 200796 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатом адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

У зв'язку з вищезазначеними обставинами відповідач дійшов висновку про порушення позивачем приписів Податкового кодексу України при податковому обліку операцій з вищезазначеним контрагентом з підстав відсутності фактичного здійснення господарських операцій.

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями від 30 листопада 2015 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, Законом України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пункту 138.11 цієї статі, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5; підпунктів 138.10.5; 138.10.6 пункту 138.10, пункт 138.11, 138.12 цієї статті, пункт 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, згідно з положеннями підпунктів 139.1.1 та 139.1 9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України, витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності та не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно зі статтею 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) тощо.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу зазначени норм випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуги) та зменшення суми оподаткованого доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

А тому суд має дослідили, які саме первинні бухгалтерські документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами та чи спричинили вони зміни в майновому стані Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-американське підприємство "УкрКАРПАТОЙЛ Лтд".

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту перевірки протягом перевіряємого періоду СП "Укркарпатойл Лтд" 26.08.2014 року придбано вугілля АШ (0-6 мм) збагачене 7830 т. на загальну суму 5 354 545,50 грн., в тому числі ПДВ у підприємства ПАТ "Холдингова Компанія "Енергомережаінвест" (код 32113410).

За змістом п.1.1 договору поставки №26.08/1 від 26.08.2014 року, укладеного між приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережаінвест" (постачальник) та спільним українсько-американського підприємства "Укркарпатойл Лтд" (покупець), постачальник зобов'язується передавати (поставляти) покупцю вугілля марки АШ (0-6 мм) збаг., а покупець зобов'язується приймати зазначене вугілля та оплачувати його вартість, на умовах, передбачених цих договором.

Відповідно до п.1.2 вказаного договору орієнтовний обсяг поставки вугілля за даним договором становить 7830 тонн, а остаточний обсяг поставки по договору визначається сторонами в залежності від виробничої необхідності та доцільності та формується на підставі замовлення покупця на поставку вугілля, що були погодженні постачальником.

Пунктом 2.1 договору №26.08/1 від 26.08.2014 року постачальник зобов'язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вугілля за договірною ціною за 1 т. - 683,85 грн., в тому числі ПДВ - 20 % - 113,98 грн. згідно передбачених в договорі показників якості.

Загальна сума договору становить 5 354 545,50 грн., в тому числі ПДВ 20 % - 892424,25 грн. і є орієнтовною. При цьому, вартість вугілля за 1 т., що підлягає сплаті покупцем, складається із базової ціни вугілля із врахуванням знижок та надбавок, що розраховуються відповідно до пункту 3.4. цього договору, та не включає вартість послуг з транспортування вугілля постачальником рахунків, складених відповідно до первинних документів, наданих експедиторськими компаніями, належно завірені копії яких (крім залізничних накладних) постачальник зобов'язується надавати покупцю разом з рахунком на транспортування вугілля.

Порядок поставки вугілля визначений ст. 4 договору, з п.4.1 якої вбачається, що постачальник зобов'язується здійснити поставку вугілля залізничним транспортом у відкритих справних люкових на піввагонах по відвантажувальним реквізитам, зазначеним покупцем у письмовій заявці на отримання вугілля.

Відповідно до п.4.5 вказаного договору поставки, постачальник зобов'язується здійснювати відвантаження вугілля в залізничних вагонах відповідно до їх вантажопідйомності, а також завантажувати вугілля однорідним шаром по всій глибині, в справні, очищені від залишків попереднього вантажу, сміття, тощо, вагони.

Пунктом 4.10.1 договору передбачена можливість транспортування вугілля покупцем (позивачем) автомобільним транспортом та надання товарно-транспортної накладної, передбаченої п.4.10.7 договору.

При цьому, постачальник зобов'язується своїми силами та засобами, за свій рахунок здійснювати відвантаження на автомобільний транспорт перевізника в місцях поставки, якими є склади, що розташовані за адресою: вул. Лутугінська, 127-Д, м. Луганськ, Луганської області (п.4.10.2 договору).

Сторонами договору 26 серпня 2014 року укладено договір №1 до договору поставки - замовлення на поставку вугілля марки АШ збагачене ( а.30, т.2).

Відповідно до зазначеного додатку №1 до договору від 26.08.2014 року, кількість вугілля, що має постачатися визначено 7 800 тонн, кінцева дата поставки - за вимогою покупця. Крім того додатком до договору визначено додаткові умови, зокрема закуповане вугілля залишається на складі за адресою: вул. Лутугінська,127-Д, м. Луганськ. Додаток до договору підписаний сторонами угоди, має печатки підприємств.

Згідно актів прийому-передачі №8 від 26 серпня 2014 року, №9 від 26 серпня 2014 року, №10 від 26 серпня 2014 року, №11 від 26 серпня 2014 року, №12 від 26 серпня 2014 року, №13 від 26 серпня 2014 року, №14 від 26 серпня 2014 року (а.с. 31-37, т.2) виконавець підприємство «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» передав ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережаінвест» вугілля марки АТ (0-6мм)збагачене, кількість відповідно 1400т, 1180т. 1 250т, 1 390т, 840т, 950т, 820т . В зазначених актах зазначена вартість переданного вуліггя відповідно до кількості переданного вугілля.

На підтвердження якості переданного вугілля позивачем надано до суду посвідчення якості вугілля марки АШ, класс середній і великий (а.с.39-40,т.2).

Колегією суддів досліджено видаткові накладні №№8-14 від 26 серпня 2014 року (а.с.40-46,т.2) з яких вбачається, що Спільне українсько-американське підприємство «УКРКАРПАТОЙЛ ЛТД» як покупець придбало у постачальника ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережаінвест» вугілля АТ (0-6мм) збаг. У видаткових накладних зазначено кількість вугілля та його вартість.

Всі вищезазначені документи оформлено у відповідності до вимог чинного законодавства України. Будь-яких суперечностей щодо поставки вугілля, як на те послався в оскаржуваній постанові суд першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної оцінки додатку №1 до договору - замовлення на поставку вугілля, яким визначені додаткові умови, зокрема, що поставлене вугілля залишається на складі у м. Луганську, а отже свідчить про те, що вугілля не повинно було перевозитись будь-яким транспортом.

Відповідно до умов договору (стаття 2 договору) вугілля повинно відповідати за якістю вимогам, що встановлені в таблиці №1 «якісні показники вугілля».

Проте, умовами договору не визначено, що посвідчення про якість вугілля повинно бути видано в день укладання договору чи в день поставки такого вугілля.

Як вбачається із посвідчень про якість вугілля, вугілля прийнято по зовнішньому огляду і даних попереднього опробовування 15.08.2014 року, тоді як результати хімічного аналізу в лабораторії проводились 26 серпня 2014 року, тобто в день укладення договору та поставки вугілля.

Згідно з п. 5.3 договору поставки встановлено обов'язок постачальника підтвердити якість партії вугілля посвідченням про якість. Відповідно п.4.4 договору поставки обов'язок постачальника надати покупцю оригінальний примірник або належним чином завірену копію посвідчення про якість вугілля.

На виконання зазначених пунктів договору поставки постачальник надав позивачу завірені копії посвідчень про якість вугілля №№ 1732,1733, виданих 26.08.2014 року ТОВ «Тандем».

Судова колегія погоджується із доводами апелянта про те, що позивач не є постачальником за договором, а отже будь-яких договорів з ТОВ «Тандем 2006» стосовно надання посвідчення на вугілля не укладав.

Також колегія суддів враховує, що в посвідченнях на вугілля про його якість від 26.08.2014 року вказано, що проба відібрана у відповідності до ДСТУ 4096-2002 «Вугілля буре, кам»яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб долабораторного випробування (ІSО 1988:1975; ІSО 5069-1:1983; ІSО50-69-2:1983,NEQ)».

Колегія суддів не може погодитись із доводами суду першої інстанції щодо відсутності печатки ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережаінвест» на актах прийому-передачі, оскільки, як вбачається із долучених до справи ксерокопій актів прийому-передачі відтиски таких печаток на документах мають місце.

Щодо відсутності рахунку-фактури, як на те послався суд першої інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог чинного законодавства України рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа (оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції), а має лише інформаційний характер.

Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги. Факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг).

Отже, відсутність рахунку-фактури не може бути доказом відсутності господарських операцій по вищезазначеному договору, оскільки факт такої господарської операції підтверджується первинними бухгалтерськими документами, зокрема: видатковими накладними, замовленням, актами прйому-передачі.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-американське підприємство "УкрКАРПАТОЙЛ Лтд" до суду надано копії податкових накладних №№8-14 від 26.08.2014 року, які зареєстровано в Єдиному реєстру податкових накладних у встановлені законодавством строки, що підтверджується долученими судом апеляційної інстанції витягати з такого Реєстру.

Як зазначено відповідачем та встановлено судом, за інформацією даних інтернет-ресурсу, за адресою: м. Луганськ, вул. Лутугінська, 127-Д знаходяться складські приміщення: ТД "Династия" (господарські товари); ТОВ "ТД "Марс" (господарські товари); ТОВ "Краснодонська Птахофабрика" (господарські товари); ТОВ "Меджик Фудс Індастріал Комплекс" (магазини - господарські товари); ТОВ "Фреіш Ф'юче" (магазини - продовольчі товари).

Судова колегія зазначає, що позивач за умовами договору поставки є покупцем вугілля, а не його продавцем, а отже не укладав будь-яких договорів оренди для зберігання вугілля.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що придбане у ПАТ «ХК «Енергомережаінвест» вугілля позивач поставив ПАТ «Полтаваобленерго» відповідно до Замовлення на поставку вугілля марки АШ збагачене від 27.08.2014 року, що є додатком №1 до договору поставки від27.08.2014 ркоу №14/08-1 та Замовлення на поставку вугілля марки АШ збагачене від 27.08.2014 року, що є додатком №1 до договору посавки №14/08-2 від 27.08.2014 року, на складі, рощташованому за адресою: вул. Лутугінська 127-Д, м. Луганськ.

Дана обставина свідчить, що позивач, придбавши вугілля, використав його у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку.

У подальшому, ТОВ «СП «УкрКАРПАТОЙЛ Лтд» включило до податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік, яка досліджена судом в ході розгляду справи, валові витрати в сумі 4 462 121,25 грн (вартість без ПДВ придбаного позивачем вугілля) та валові доходи в сумі 4 475 497,51 грн (вартість без ПДВ 7830 тон вугілля, поставленного ПАТ «Полтаваобленерго).

Під час перевірки податковим органом було встановлено завищення позивачем валових витрат у розмірі 4 462 121 грн та заниження податку на прибуток на суму 803182 грн за 2014 рік у зв'язку з безтоварністю операцій з придбання вугілля у ПАТ «ХК «Енергомережаінвест».

Проте, податковим органом не було виявлено за 2014 рік розбіжностей по доходах між даними позивача та даними МГУ ДФС-ЦО з ОВП, що вбачається із акту перевірки від 11.11.2015 року №1072/28-1- 41-30/23152126.

Тобто, податковий орган не оспорював під час перевірки правомірність продажу позивачем вугілля ПАТ «Полтаваобленерго», тим самим підтвердив правильність нарахування позивачем доходів у 2014 році, що було відображено у податковій звітності.

Позивачем відповідно до вимог податкового законодавства в зобов'язанні з ПДВ за серпень 2014 року враховано податкові зобов'язання у сумі 895 099,49 грн за операцією з поставки вугілля ПАТ «Полтаваобленерго», сплачено ПДВ за даний місяць у встановлений законом строк, що підтверджується долученим до справи платіжним дорученням №570 від 30.09. 2014року.

Як зазначив апелянт у своїх поясненнях загальна сума ПДВ за серпень 2014 року становить 7 320 638,30 грн. Зазначена сума відповідає сумі податкових зобов'язань за серпень 2014 року та була вказана у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року. Дані доводи апелянта підтверджуються податковою декларацією. Згідно з додатком 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, міститься розшифровка ідентифікуючих даних, зокрема індивідуальний номер ПАТ «Полтаваобленерго», а також сума 895 099,50 грн, що відповідає загальній сумі податку на додану вартість, вказану в податкових накладних від 28.08.2014 року №№ 4-11, де покупцем є ПАТ «Полтаваобленерго», що також підтверджується витягами з Єдиного реєстру податкових накладних.

Щодо неможливості господарської діяльності за вищевказаним договором із-за військових дій у м. Луганську, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Представником апелянта надано до справи, а судом апеляційної інстанції досліджено, дані з Інтернет ресурсу щодо переходу м. Луганська під повний контроль бойовиків.

Так, відповідно до повідомлення інформаційного агенства УНІАН, в ніч на 4 вересня 2014 року м. Луганськ перейшло під повний контроль бойовиків. Дані обставини є загальновідомими, а тому судова колегія приймає як доказ витяг з Інтернет ресурсу.

Отже, на момент укладення договору з контрагентом, м. Луганськ перебувало на підконтрольній території України, а тому доводи податкового органу, що господарські операції не могли відбуватися з цих причин, колегія суддів не приймає до уваги.

Крім того, позивач за умовами договору не зобов'язувався вивозити вугілля самостійно або з поставляти його наступному покупцю, а тому вважати, що з цих підстав не мала місця господарська операція, колегія суддів підстав не має.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких підстав, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-американське підприємство "УкрКАРПАТОЙЛ Лтд" у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-американське підприємство "УкрКАРПАТОЙЛ Лтд" задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову наступного змісту.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 30.11.2015 року № та №.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.

Твердохліб В.А.

Повний текст виготовлено: 25 січня 2018 року.