Справа № 4907/12/2070
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2012-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а- 4907/12/2070
ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2012 р. м. Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

при секретарі - Нікітенко Л.Ю.,

за участі представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_4, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Московському районі м. Харкова № НОМЕР_1 від 23.09.2011р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, в загальній сумі 10604054,48 грн. та № НОМЕР_2 від 23.09.2011р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 17606206,25 грн., з яких основний платіж - 14084965,00 грн., 3521241,25 грн. - фінансова санкція.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що висновки акту перевірки від 12.09.2011р. №2622/172/НОМЕР_3, з посиланням на який були винесені спірні податкові повідомлення-рішення, є помилковими. Відображених в акті перевірки порушень позивач не вчиняв, суму податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та податку на додану вартість обрахував правильно, а тому спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства, мають бути визнані протиправними та скасовані. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи і вимоги поданого позову, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідачі, представники Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Харківської області ДПС, проти позову заперечували, посилаючись на висновки акту перевірки. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи і вимоги поданих проти позову заперечень, просив ухвалити рішення про відмову в позові.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Позивач, ОСОБА_4, 12.08.2005р. пройшов встановлену законодавством процедуру державної реєстрації фізичної особи - підприємця у виконавчому комітеті Харківської міської ради та отримав відповідне свідоцтво серії В03 за № 899575, в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб України та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців перебуває з кодом НОМЕР_3, перебуває на обліку, як платник податків, в ДПІ у Московському районі м. Харкова та 29.07.2010 року зареєстрований в якості платника податку на додану варість, про що ДПІ у Московському районі м. Харкова видано свідоцтво серії НБ№451350. Види діяльності підприємця: посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту (соняшником).

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем, ДПІ у Московському районі м. Харкова проведено документальну невиїзну перевірку ФО-П ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Вторснабгрупп»за період з 01.09.2010р. по 31.12.2010р.

Результати перевірки позивача оформлені актом від 12.09.2011р. за № 2622/172/НОМЕР_3, на підставі висновків якого відповідачем 29.09.2011р. прийняті оскаржувані податкові повідомлення рішення. Податковим повідомленням рішенням № НОМЕР_1 від 23.09.2011р. позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, в загальній сумі 10604054,48 грн., повідомленням рішенням № НОМЕР_2 від 23.09.2011р. визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 17606206,25 грн., з яких основний платіж - 14084965,00 грн., 3521241,25 грн. - фінансова санкція.

В акті перевірки 12.09.2011р. за № 2622/172/НОМЕР_3 зазначено, що позивачем порушено п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7, п.п.7.4.1 п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 14 084 965,00 гри., в т.ч. у вересні 2010 р. на суму ПДВ 2712489,97 грн., у жовтні 2010р. на суму ПДВ 6204600,0 грн., у листопаді 2010р. на суму ПДВ 5167874,53 грн., а також ст..13,14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», ст.13 Про затвердження інструкції №12 «Про оподаткування доходів фізичних осіб ВІД зайняття підприємницькою діяльністю», ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2010р. на суму 10604054,48 грн.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит - це сума, на яку платник податків має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. За змістом положень п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) та складається із сум податків сплачених (нарахованих) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг, основних засобів) для подальшого використання в межах господарської діяльності. При цьому, відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту. Дата виникнення права на податковий кредит визначається п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», відповідно до якого право на податковий кредит виникає у платника по даті здійснення першої з подій: або списання коштів з рахунку в оплату товарів (робіт, послуг), або отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). В п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»зроблено застереження стосовно того, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. Таким чином, норми чинного податкового законодавства повязують виникнення права на податковий кредит з наявністю податкової накладної, оформленої відповідно до вимог п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Судом встановлено, що між ТОВ «Вторснабгрупп»(продавець) та ФО-П ОСОБА_4 (покупець) 06.09.2010р. укладено договір №02/09-10, згідно якого продавець зобовязаний поставити та передати у власність товар, а покупець сплатити та прийняти соняшник врожаю 2010 року. Вказаний договір підписаний позивачем та директором ТОВ «Вторснабгрупп»ОСОБА_5 та скріплений печатками субєктів господарювання.

Факт придбання товару підтверджується документально первинними бухгалтерськими документами, що були долучені до матеріалів справи, а саме видатковими та податковими накладними на придбання соняшника. Наявними в матеріалах справи копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів підтверджено, видатковими та податковими накладними, що розрахунки між позивачем та ТОВ «Вторснабгрупп»проведено готівкою (Т.1 а.с. 44-184).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи придбаний товар (соняшник) реалізований позивачем в адресу ТОВ ТД «Пересечанський МЕЗ», ТОВ ТК «Урожай», ТОВ «Кернел-Трейд», про що свідчать залучені до матеріалів справи договори купівлі-продажу, укладені позивачем з вказаним підприємствами, та копії первинних документів видаткових та податкових накладених, рахунків фактур (т.2 а.с. 58-178).

Судом встановлено, що для транспортування придбаної у ТОВ «Вторснабгрупп»продукції ФО-П ОСОБА_4 укладено договір про надання послуг з транспортування вантажів автомобільним транспортом з ФО-П ОСОБА_6, в межах виконання якого складені акти виконаних робіт (т.1 а.с. 191-197).

Щодо відсутності у позивача товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів з метою їх використання у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність документального підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки транспортною документацією обовязково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

Судом встановлено, що придбана у ТОВ «Вторснабгрупп»продукція доставлялась та зберігалась позивачем на зерновому складі ПП «Купянський комбікормовий завод», про що свідчать: копія договору №23/х від 20.08.2010р., згідно якого ПП «Купянський комбікормовий завод»(зерновий склад) зобов'язується прийняти продукцію для надання послуг складського зберігання зерна та надання послуг щодо приймання, доробки (сушіння, очищення) до вимог ДСТУ, ГОСТів, ТУ, необхідних якісних показників та оформлення/переоформлення складських документів, зберігання та відвантаження продукції, копії актів прийому-передачі виконаних робіт (приймання, зберігання, сушіння, очищення), складські квитанції на зерно (т.1 а.с. 185-190, 201-205, т.3 а.с. 3-49).

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до ст. 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати ряд обов'язкових реквізитів. За приписами п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції. Зазначені норми вказують на те, що підставою для включення витрат до складу податкового кредиту є їх безпосередній звязок з господарською діяльністю платника податку та належне документальне оформлення. Водночас, сама наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість" необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальниками податкових накладних, не є безумовною підставою для обрахування податкового кредиту по податку на додану вартість, якщо відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ДПІ у Московському районі м. Харкова при проведенні попередньої перевірки позивача (акт №602/172/НОМЕР_3 від 11.03.2010) (т.2 а.с. 183-201) в повному обсязі досліджено обставини господарських відносин ФО-П ОСОБА_4 з ТОВ «Вторснабгрупп»та первинні документи, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, та не встановлено їх невідповідність вимогам законодавства, які предявляються до документів даного виду. Наявність у позивача податкових накладних від ТОВ «Вторснабгрупп», які відповідають як вимогам п.п. 7.2.1 п. 7.2 та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»в частині документального підтвердження сум податкового кредиту, так і вимогам до складання первинних документів, що визначені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»та п.п. 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704, не заперечувалась відповідачем і в ході судового розгляду.

В ході судового розгляду справи встановлено, що однією з фактичних підстав винесення спірних рішень стали відображені в акті перевірки від 12.09.2011р. результати перевірок контрагента позивача ТОВ «Вторснабгрупп». В акті перевірки від 12.09.2011р. зазначено, що відносно даного підприємства ДПІ у Київському районі м. Донецька складено ОСОБА_6 про неможливість його перевірки, у звязку з протидією його посадових осіб органам державної податкової служби.

Суд зазначає, що сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо одних субєктів господарювання не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства іншим субєктом господарювання. Відсутність в розпорядженні податкового органу документів субєкта господарювання або необізнаність податкового органу про його діяльність не є безумовною підставою для висновку про фіктивність всіх угод, укладених таким субєктом господарювання, а тим більше для висновку про настання у звязку з цим несприятливих наслідків для його контрагентів. Норми чинного законодавства не містять положень про те, що факт ненадання субєктом господарювання документів для перевірки є прямим та достатнім свідченнями фіктивності всіх укладених з ним угод. Водночас, якщо особа не виконує своїх зобовязань по сплаті податку до бюджету або вчиняє будь-які інші протиправні дії, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку на додану вартість права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має всі документальні підтвердження його розміру. Висування будь-яких інших умов для формування податкового кредиту, ніж ті, що прямо передбачені законом, не може вважатись правомірним.

Крім цього, акт перевірки від 12.09.2011 р., містить посилання на відповідь директора ТОВ «Вторснабгрупп»ОСОБА_5, згідно якої, підприємство не мало взаємовідносин з ФО-П ОСОБА_4 у вересні та жовтні 2010 року. На цій підставі відповідач робить висновок про неправомірне формування податкового кредиту з ПДВ та заниження податку на прибуток позивачем по операціям з ТОВ «Вторснабгрупп». При цьому жодного самостійного дослідження господарських операцій між ФО-П ОСОБА_4 та ТОВ «Вторснабгрупп»в акті перевірки від 12.09.2011р. не здійснено.

Щодо листа ТОВ «Вторснабгрупп»на імя в.о. начальника ВПМ ДПІ у Московському районі м. Харкова вих. №30/08-11 від 30.08.2011р. та письмових пояснень самого директора ТОВ «Вторснабгрупп»ОСОБА_5 (т.2 а.с. 202, 205), згідно яких, підприємство ТОВ «Вторснабгрупп»не мало взаємовідносин с ФО-П ОСОБА_4 протягом 2010 року, суд зазначає, що з вказаних матеріалів не вбачається на підставі чого та за яких обставин вони були надані співробітникам податкової міліції, ОСОБА_5 не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Інших доказів, що спростовують факт укладання та виконання спірного договору до суду відповідачем не подано, як не надано і доказів порушення відносно ОСОБА_4 або інших осіб кримінальної справи за вчинення злочину, передбаченого ст.358 КК України «підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів» за фактом підроблення податкових та видаткових накладних виписаних ТОВ «Вторснабгрупп», печатки вказаного підприємства на квитанціях до прибуткових касових ордерів.

В акті перевірки не зазначено в межах якого провадження, на підставі яких норм права були отримані пояснення від директора підприємства, діяльність якого не перевірялась.

Щодо встановлення відповідачем розбіжностей у співставленні податкового кредиту позивача та податкових зобовязань контрагентів.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість»та статей 1 і 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Платник податку на додану вартість покупець товару на час здійснення господарської операцій з придбання товару не має обовязку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, який зареєстрований у встановленому законом порядку як юридична особа та зареєстрований платником податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства щодо декларування податкових зобовязань тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність вказаного субєкта господарювання.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобовязань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит, яке виникає за першою із законодавчо визначеної події, у даному випадку на дату отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Податкова інспекція не надала доказів щодо наявності в діях позивача ознак таких неправомірних дій.

Відповідно до положень ч.2 ст. 71 КАС України особливістю провадження в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є те, що обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд зазначає, що відповідач, Державна податкова інспекція у Московському районі м. Харкова приписів ч. 2 ст. 71 КАС України не виконав і не надав належних доказів правомірності власних висновків, правильності та законності прийнятих податкових повідомлень рішень.

Завданням адміністративного судочинства згідно зі ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. За приписами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті без належного обґрунтування та без підстав, передбачених чинним законодавством.

Зясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного звязку доказів у їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, факти порушень вимог законодавства позивачем, зазначені в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, не знайшли свого підтвердження матеріалами судової справи, що дає суду підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 159, 160-164, 167, 186 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Харківської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.09.2011 року № та №, винесені ДПІ у Московському районі м. Харкова.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо субєкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 13 серпня 2012 року.

Суддя Шевченко О.В.