Справа № 815/2578/17
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2578/17
УХВАЛА

25 січня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: судді - Бутенко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно в особі Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_2, Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області, за участі 3-ої особи, яка не заявляє самостійні вимог на предмет спору ОСОБА_3 про скасування декларації та рішення,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно в особі Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_2, Департаменту Державної архітектурно- будівельної інспекції в Одеській області, за участі 3-ої особи, яка не заявляє самостійні вимог на предмет спору ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження, номер запису про право власності 17283456, індексний номер 32224278 від 04.11.2016 року.

В ході розгляду справи представник позивача неодноразово змінювала позовні вимоги та остаточно в заяві від 18.10.2017 року просить скасувати декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, серії та номер ОД 30 від 17.02.2016 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер: 29256166 від 14.04.2016 року, запис про право власності 14166656, прийнятого приватним нотаріусом ОСОБА_2, Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області відносно нежитлової будівлі по вулиці Михайлівській (Леніна) 43а у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, реєстраційний номер об'єкта 03.

Ухвалою суду від 19.12.2017 року вирішено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно в особі Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_2, Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області, за участі 3-ої особи, яка не заявляє самостійні вимог на предмет спору ОСОБА_3 проводити в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статей 257-262 КАС України.

17.01.2018 року представником позивача подано до суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності в звязку із тривалим перебуванням на лікуванні.

Від представника 3 особи 24.01.2018 року надійшла заява про закриття провадження по справі, оскільки між позивачем та третьою особою існує спір про право власності відповідно до касаційної скарги позивача на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 року по справі 495/9632/15-ц. Просив розглянути заяву за відсутності представника у письмовому провадженні.

Інші учасники справи, які є субєктами владних повноважень, до суду не зявились, були повідомлені належним чином про судове засідання, тому на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, судом розглянуто заяву у письмовому провадженні.

Представником позивача в обґрунтування позовних вимог зазначені наступні обставини, а саме: на підставі договору серії ВРД № 200194, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області 03.12.2010 року, позивач набула права власності на 22/100 частин будівлі під номером 43 по вулиці Леніна у м. Білгород-Дністровському у складі: прибудови ліг. «А1» площею 49.3 кв.м. льоху літ. «а1», площею 28.3 кв.м. підвалу літ. «а5», площею 21.0 кв.м. загальною площею 98.6 кв.м. та складається в цілому із нежитлової будівлі, камінь бут., зазначеної в плані під літ. «А», загальною площею 229.6 кв.м.. прибудови, камінь бут, зазначеної в плані під літ «АЛІ», загальною площею 49,3 кв.м. будівель під літ. «а1» - льоху, загальною площею 28.3 кв.м.. «а5» - підвалу, площею 21.0 кв.м.. «І» - гаражу та споруд № 3-4 розташовані на земельній ділянці площею 340 кв.м.

Право власності за ОСОБА_1 на 22/100 частин будівлі під номером 43 по вул. Леніна у м. Білгороді-Дністровському було зареєстровано за 14.01.2011 року, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію № 28672388.

Після набуття права власності на вказане майно Позивач збудувала прибудову ліг. «a11», загальною площею 12.7 кв.м. до будівлі літ. «АІ» призначено як вхід у будівлю під літ. «АІ».

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2011 року по справі № 2-2651/11 за ОСОБА_1 було визнано право власності на прибудову літ. «а11» по вул. Леніна 43 у м. Білгород-Дністровському Одеської області.

Отже, на підставі рішення суду Позивачка набула речове право на вказану у позові прибудову. Фактично, в результаті набуття речового права на прибудову літ. «a11», загальна площа збільшилась до 111.3 кв.м. (замість 98.6 кв.. що складало 22/100).

27.05.2015 року було укладено договір дарування серії та номер 888 посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округ) Одеської області ОСОБА_2 між ОСОБА_1 (від імені якої діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності) та ОСОБА_3 1.М. щодо відчуження 22/100 частин зазначеної будівлі.

Як вбачається з п. 1 договору: 22/100 частин будівлі в цілому складається із: нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 224.6 кв.м.. прибудови літ. «АІ» загальною площею 49.3 кв.м. гаражу літ. «І», споруд № 3 4. Ці 22/100 частин будівлі складаються з: прибудови літ. «А1» площею 49,3 кв.м.. льоху літ. «а1». площею 28.3 кв.м.. підвалу літ. «а5», площею 21.0 кв.м., всього загальною площею 98.6 кв.м.

У вказаному пункті договору нотаріусом не вказано прибудову літ. «а 11» до прибудови літ. «А1». Речові права на прибудову літ. «а1» Позивач не передавала.

На даний момент Позивач оскаржує у судовому порядку договір дарування від 27.05.2015 року (цивільна справа № 495/9632/15-ц).

16.08.2017 року ОСОБА_1 було подано касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 року по справі № 495/9632/15-ц. На адресу Позивача ухвала про відкриття касаційного провадження не надходила, тому інформація щодо ходу розгляду даної справи відсутня.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав за номером 98307697, станом на 25.09.2017 рік Позивачці стало відомо, що ОСОБА_3 оформив право власності на прибудову під літ. «а11» до будівлі до літ. «А1» шляхом подання декларації про готовність обєкта до експлуатації, серії та номер ОД 30 від 17.02.2016 року. А саме. ОСОБА_3 набув право власності на те що він не будував, так як фактично літ. «а11» збудовано Позивачем, що підтверджується матеріалами справи № 2-2651/11 та копією заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2011 року.

В результаті того, що прибудова ліг. «а11» була самовільно збудована, тому введення її в експлуатацію мало відбуватися в порядку п.п. З п. 17 Постанови КМ України 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», щодо порядку реєстрації декларації.

Разом з тим, рішення суду ухвалене на користь ОСОБА_3 щодо визнання за ним право власності на прибудову під літ. «а11» відсутнє. Прибудову під літ. «а11» було збудовано за межами основного фундаменту нежитлової будівлі по вул. Михайлівській (Леніна) 43 у м. Білгороді-Дністровському, тому для оформлення декларації необхідно було набути право на земельну ділянку на якій розташована ця прибудова. Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка ОСОБА_3 за вище вказаною адресою не виділялась, право власності не реєструвалось.

Отже, з викладеного вбачається, що фактично здійснено реконструкцію нежилих приміщень із зміною геометричних розмірів, у зв'язку з чим державна реєстрація речових прав у даному випадку передбачала надання документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на відповідну земельну ділянку.

Також, позивач зазначає, що Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, серії та номер ОД 30 від 17.02.2016 року було оформлено та зареєстровано Департаментом ДАБІ в Одеській області із порушенням вимог Постанови КМ України від 13.04.2011 року № 461, а ОСОБА_3 при заповненні самої декларації було внесено інформацію відносно об'єкту, яка не відповідає дійсності. Таким чином ОСОБА_3 набув право власності на майно, що належить позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2016 року за № ОД 30 департаментом ДАБІ в Одеській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція нежитлових будівель з виділом в окрему одиницю», за адресою Одеська область, м. Білгород-Дністровський, замовником за якою визначено ОСОБА_3 (а.с. 234-239).

Також судом встановлено, що 14.04.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_2, Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер: 29256166, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю по вулиці Михайлівській 43а у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, реєстраційний номер об'єкта 03 (а.с. 230).

До заяви про реєстрацію були подані декларація про готовність об'єкта до експлуатації, серія та номер ОД 30 від 17.02.2016 року, видавник Департамент ДАБІ в Одеській області; довідка № 47 від 28.03.2016 року про присвоєння нежитловій будівлі адреси, видавник Управління містобудування та архітектури білгород-Дністровської міської ради; технічний паспорт від 23.03.2016 року, тобто державну реєстрацію здійснено на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

До уточненого адміністративного позову представником позивача додано копію Заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2011 року по справі № 2-2651/11, згідно з яким за ОСОБА_1 було визнано право власності на прибудову літ. «а11» по вул. Леніна 43 у м. Білгород-Дністровському Одеської області (а.с.157).

Також, по цій справі № 2-2651/11 існує Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2011 року, яке міститься в ЄДРСР, про визнання право власності на самочинно збудований житловий будинок літ «А», загальною площею 148.7 кв.м., господарські будівлі (гараж літ. «Б», сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», яке надане представником, але, на думку суду, не стосується предмету спору.

Разом з тим, представником 3 особи до заяви про закриття провадження по справі додано копію Ухвали Апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 року по справі № 495/9632/15-ц, з якої вбачається, що позивач у квітні 2016 року звернулась до суду та просила визнати недійсним укладений 27.05.2015 року договір дарування 22/100 частин зазначеної будівлі з моменту його укладення, зобовязати повернути майно в натурі, поновити за нею право власності. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2016 року у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 року по цій справі, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області залишено без змін.

Як зазначено представником позивача у позові, 16.08.2017 року ОСОБА_1 було подано касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 року по справі № 495/9632/15-ц, отже Ухвала Апеляційного суду Одеської області від 20.07.2017 року набрала законної сили з моменту проголошення, однак на думку позивача спір про право власності на 22/100 частин будівлі продовжує існувати та рішення належить переглянути судом касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін субєкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 20 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини повязані із оспорюванням позивачем права власності ОСОБА_3 на частину нежитлової будівлі по вулиці Михайлівській 43а у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, яке на думку позивача, незаконно вибуло з її користування, з приводу чого існує цивільний спір № 495/9632/15-ц, суд вважає, що даний спір не є публічно-правовим, а є приватноправовим спором, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 14.06.2016р. (справа № 21-41а16).

Крім того, щодо скасування реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації суд зазначає наступне.

За змістом частини 9 статті 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою у тому числі для оформлення права власності на нього.

Частиною другої статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) та його прийняття до експлуатації, якщо це передбачено законом. А якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, воно виникає з моменту державної реєстрації.

Характеризуючи ненормативні правові акти, Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 (справа N 1-9/2009) їх визначив як такі, що передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

На неможливість забезпечення реального захисту прав оскарженням актів індивідуальної дії, які вичерпали свою дію та на підставі яких виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, вказував Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11.11.2014 року (справа №21-405а14).

З огляду на наведене, суд виходить з того, що оскаржувана декларація про готовність обєкта до експлуатації, як ненормативний акт індивідуальної дії, вичерпав свою дію після його реалізації (оформлені права власності), а тому подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою права на спірний житловий обєкт має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Також, в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб'єктами, у суду наявні підстави вважати, що оспореним реєстраційним діям приватного нотаріуса, як державного реєстратора, передував невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право на конкретні нежилі приміщення, і спір щодо наявності чи відсутності цих прав судом остаточно не вирішений.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі Занд проти Австрії заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Виходячи з наведеного спірні правовідносини носять не публічний, а приватно-правовий характер, тому вирішення даного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому суд роз'яснює, що за субєктним складом сторін та сутністю спору, даний спір відноситься до юрисдикції місцевих загальних судів в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 205, 238, ст. 241- 243 КАС України,

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно в особі Приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_2, Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області, за участі 3-ої особи, яка не заявляє самостійні вимог на предмет спору ОСОБА_3 про скасування декларації про готовність до експлуатації об'єкта та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень- закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бутенко А.В.

.