Справа № 803/1768/17
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року ЛуцькСправа № 803/1768/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача Балтака Д.О.,

представників відповідача Лещенка М.Ю., Мельника М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення своєчасного розрахунку при звільненні із військової служби та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 208 207,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу офіцерського складу за призовом під час мобілізації на особливий період в ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ).

30.03.2016 року на підставі Указу Президента України від 25.03.2016 року №115/2016 року «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» наказом Східного регіонального управління ДПСУ від 29.03.2016 року №139-ос майор за призовом ОСОБА_1 був звільнений у запас ЗСУ за п.п. « є» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вислугою встановлених строків служби).

Згідно наказу начальника Донецького прикордонного загону «По особовому складу» від 30.03.2016 року №67-ос позивач був знятий зі всіх видів забезпечення та виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

Проте, остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 30.03.2016 року Донецьким прикордонним загоном був проведений лише 21.09.2017 року після виконання рішення суду.

Позивач вважає, що оскільки остаточний розрахунок при його звільненні, був проведений із ним лише 21.09.2017 року, а тому відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити. Додатково зазначили, що оскільки позивач перебував на дійсній військовій службі і був військовослужбовцем, а не працівником військової частини, тому в спірних правовідносинах норми ст. 116 та ст. 117 КЗпП України застосуванню не підлягають, так як трудові відносини військовослужбовців Збройних Сил України регулюються спеціальним законодавством.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є державною службою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби на посаді старшого офіцера відділення протидії міграції оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.03.2016 року №67-ос «По особовому складу» звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення на підставі підпункту «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомої статті 23).

Вказані обставини встановлено постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01.09.2016 року у справі №803/1105/16, яка набрала законної сили.

Даною постановою суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 року, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати майору за призовом ОСОБА_1 грошового забезпечення за період із 13.11.2015 року по 30.03.2016 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період із 13.11.2015 року по 30.03.2016 року, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.1, 3.1.1, 3.2.15, 3.5.9, 3.13.6, 3.19.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року №425, а також винагороду, передбачену постановами Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 року №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» та від 20.01.2016 року №18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», з урахуванням виплачених сум та стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У зв`язку з вирахуванням з нарахованого за рішенням суду грошового забезпечення сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору позивачем подано позов про стягнення утриманих коштів. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2017 року в справі №803/58/17 дані вимоги задоволено. Зазначена постанова суду в апеляційному та касаційному порядку суб`єктом владних повноважень оскаржена не була та набрала законної сили.

Отже, остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 30.03.2016 року Донецьким прикордонним загоном був проведений лише 21.09.2017 року.

За наведених обставин, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 30.03.2016 року по 21.09.2017 року, на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, а тому і звернувся до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 3 Конституції України права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю (далі - КЗпП) регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Спеціальним законодавством врегульовано основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей: правове становище осіб, які проходять військову службу у тому числі звільнення з військової служби, а також порядок та умови оплати праці, а саме Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а в частині яка не врегульована вказаним законодавством, субсидіарно застосовуються норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Однак, вказаними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

При цьому, такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

Згідно зі ст. 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 Кодексу Законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство установа організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 21-352а13).

При усуненні розбіжностей у застосуванні судами касаційної інстанції пункту 56 Положення, статті 24 Закону України «Про відпустку», Верховний Суд України з посиланням на вимоги статей 1-3, 12, 14 Закону 2011-ХІІ, вказав на те, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців, в тому числі працівників правоохоронних органів, членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Нормативно - правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями закріпленими в Конституції та законах України з урахуванням особливостей, встановлених цими та іншими законами.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

З огляду на викладене, суд критично оцінює посилання представників відповідача на те, що норми Кодексу законів про працю України в даному випадку не можуть застосовуватись.

Таки чином, враховуючи, що остаточний розрахунок при звільненні позивача був проведений із ним лише 21.09.2017 року, суд доходить висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, є обґрунтованими.

Поряд із цим, визначаючи розмір суми середнього заробітку за час затримки, суд не погоджується з позивачем та зазначає наступне.

Так, обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений в березні 2016 року, то сума виплат обчислюється за два попередні повні календарні місяці до звільнення: січень-лютий 2016 року.

Згідно довідки Донецького прикордонного загону від 19.01.2018 року №74 слідує, що дохід ОСОБА_1 за січень-лютий 2016 року складає 19 636,94 грн. (11 431,94 + 8 205) грн. за 60 календарних днів, відповідно середньоденний заробіток (грошове забезпечення) ОСОБА_1 становить 327,28 грн.

Відтак, беручи до уваги те, що остаточний розрахунок при звільненні із ОСОБА_1 відбувся із затримкою (період з 31.03.2016 року по 20.09.2017 року), тому стягненню із відповідача підлягає середній заробіток за весь час затримки в сумі 176 076,64 грн. (538 х 327,28 грн.). З даною сумою розрахунку погоджується і відповідач, що підтверджується довідкою-розрахунком середньої заробітної плати (грошового забезпечення) №75 від 19.01.2018 року.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Донецького прикордонного загону середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до часткового задоволення в сумі 176 076,64 грн.

Також суд не знаходить підстав для задоволенні вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, оскільки в розумінні ст. 382 КАС України зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, беручи до уваги, що розмір заборгованого грошового забезпечення згідно рішення суду відповідачем був повністю виплачений ще в вересні 2017 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльності Донецького прикордонного загону щодо не проведення розрахунку з ОСОБА_1 у день його звільнення та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 176 076,64 грн.

Керуючись статтями 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Кодексу Законів про працю України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не проведення розрахунку з ОСОБА_1 у день його звільнення.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2016 року по 20 вересня 2017 року в сумі 176 076,64 грн. (сто сімдесят шість тисяч сімдесят шість грн. 64 коп.)

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

Відповідач Донецький прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) (87521, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Гагаріна, 150-а, ).

Головуючий суддя С.Ф. Костюкевич

Повне рішення суду складено 26.01.2018 року.