Справа № 826/18278/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 січня 2018 року № 826/18278/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

та представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Мисак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

з позовомОСОБА_3
доГоловного управління Національної поліції у місті Києві
прозобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просив зобов'язати Головне управління національної поліції у м. Києві (надалі - ГУ НП у м. Києві) надати відповідь на запит на інформацію ОСОБА_3 від 22.05.2016, а саме:

- надати ОСОБА_3 офіційну копію Наказу відповідного органу про проведення атестації ОСОБА_3;

- надати ОСОБА_3 офіційну копію Наказу відповідного органу про створення атестаційної комісії щодо атестування ОСОБА_3;

- надати ОСОБА_3 офіційну копію атестаційного листу ОСОБА_3 з висновком атестаційної комісії від 30.12.2015;

- надати ОСОБА_3 офіційну копію Протоколу (витягу з Протоколу) за результатами атестування ОСОБА_3;

- надати ОСОБА_3 офіційну копію всієї особової справи ОСОБА_3 за час проходження служби в органах МВС України.

01.09.2017 через канцелярію суду позивачем надано заяву про зміну предмету позову. У вказаній заві ОСОБА_3 зазначив, що позовна заява стосується лише того, щоб зобов'язати відповідача розглянути запит на інформацію від 22.05.2016 і дати відповіді на поставлені в останньому питання. Також позивач зазначив, що не просить зобов'язувати відповідача надавати конкретну інформацію в розумінні самого відповідача. Прохальна частина позовної заяви викладена у наступній редакції (п.2): «зобов'язати суб'єкта владних повноважень - Головне управління національної поліції у м. Києві надати відповідь на запит на інформацію ОСОБА_3 від 22 травня 2016 року, яким ОСОБА_3 просив: надати ОСОБА_3 копію Наказу відповідного органу про проведення атестації ОСОБА_3; надати ОСОБА_3 офіційну копію Наказу про створення атестаційної комісії щодо атестування ОСОБА_3; надати ОСОБА_3 офіційну копію атестаційного листу ОСОБА_3 з висновком атестаційної комісії від 30.12.2015; надати ОСОБА_3 офіційну копію Протоколу (витягу з Протоколу) за результатами атестування ОСОБА_3; надати ОСОБА_3 офіційну копію всієї особової справи ОСОБА_3 за час проходження служби в органах МВС України».

Свої вимоги позивач обґрунтовує протиправною бездіяльністю відповідача, а саме: ненаданням суб'єктом владних повноважень відповіді на запит на інформацію ОСОБА_3 від 22.05.2016.

Відповідач у своїх запереченнях зазначив, що відповідь на такий запит позивачу була надана з дотриманням вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 03.01.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Добрянській Я.І.

Ухвалою суду від 13.05.2017 справу прийнято до провадження судді Добрянської Я.І.

В судовому засіданні 08.08.2017 судом ухвалено про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 за №5592 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/18278/16 та вказану справу 19.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою від 21.11.2017 справу прийнято до провадження судді Добрівської Н.О. і призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві і письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи. При цьому, представник позивача наполягав на тому, що належним виконанням вимог законодавства щодо надання відповіді на інформаційних запит є саме отримання запитувачем такої інформації відповіді і документів, доданих до такої відповіді. В даному випадку, твердження відповідача щодо надання відповіді на запит ОСОБА_3, на думку представника позивача, не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки саме отримання особисто ОСОБА_3 такої відповіді може вважатись належним наданням відповіді на запит. Отже, відповідач мав пересвідчитись в отриманні позивачем запитуваних документів.

Представник відповідача просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі, наполягаючи на правомірності вчинених ним дій. Представник наголошував на відсутності законодавчо закріпленого обов'язку Головного управління Національної поліції у місті Києві направляти відповідь на інформаційні запити рекомендованими відправленнями та/або пересвідчуватись щодо отримання запитувачами таких відповідей особисто.

Заслухавши наведені в обґрунтування позову доводи представника позивача, а також заперечення представника відповідача по суті позовних вимог, ознайомившись з письмово викладеними позиціями учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

15.12.2015 Головним управлінням Національної поліції у м місті Києві (далі по тексту також - ГУНП у м. Києві, відповідач) був виданий Наказ №11, яким зазначено про проведення атестування поліцейських ГУНП у м. Києві в період з 15 по 28 грудня 2015 року.

30.12.2015 проведена атестація старшого сержанту поліції ОСОБА_3 та зроблений висновок, про те, що вказана особа займаної посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наказом ГУНП у м. Києві №230 о/с від 14.03.2016 ОСОБА_3, поліцейського батальйону супроводження Головного управління було звільнено зі служб із поліції згідно з п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

25.05.2016 ОСОБА_3 направив рекомендованим листом (штрих код 928) до ГУ Національної поліції у м. Києві запит на інформацію, датований 22.05.2016, з вимогами:

- надати ОСОБА_3 офіційну копію Наказу відповідного органу про проведення атестації ОСОБА_3;

- надати ОСОБА_3 офіційну копію Наказу відповідного органу про створення атестаційної комісії щодо атестування ОСОБА_3;

- надати ОСОБА_3 офіційну копію атестаційного листу ОСОБА_3 з висновком атестаційної комісії від 30.12.2015 року;

- надати ОСОБА_3 офіційну копію Протоколу (витягу з Протоколу) за результатами атестування ОСОБА_3;

- надати ОСОБА_3 офіційну копію всієї особової справи ОСОБА_3 за час проходження служби в органах МВС України.

Відповідь позивач просив направити поштою рекомендованим листом (у конверті доданому до запиту).

У зв'язку з не отриманням позивачем станом на 22.08.2016 відповіді на запит від 22.05.2016, представником позивача ОСОБА_4 рекомендованим листом (штрих код 073) до ГУНП у м. Києві був повторно направлений запит на отримання вказаної інформації.

Оскільки станом на 20.11.2016 ОСОБА_3 не були отримані відповіді на запити від 22.05.2016 і від 22.08.2016, останній звернувся до суду із даним позовом.

З огляду на вимоги, заявлені позивачем у даному провадженні, враховуючи доводи, наведені в обґрунтування позову, а також зважаючи на зміст заперечень відповідача, предметом дослідження у даній справі є наявність бездіяльності та правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо надання відповіді на запит ОСОБА_3 на інформацію.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

15.12.2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції, визначеній Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно п.10 ч.1 Розділу VII Перехідних положень, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.3 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України в чинній редакції) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, у відповідності до положень ч.2 ст.2 КАС України, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку встановленим у справі обставинам та перевіряючи дотримання правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд звертає увагу на наступне.

Основними нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини є Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно із визначенням, наведеним у статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Одним із принципів, на яких здійснюється доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону є принцип вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом (п.2 ч.1 ст.4 Закону №2939-VI).

Згідно ч.2 ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

У ч.1 ст.6 Закону №2939-VI зазначено, що інформацією з обмеженим доступом є наступна інформація: конфіденційна, таємна і службова.

Зі змісту ч.3 ст.9 Закону №2939-VI вбачається, що перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно ч.1 ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У ч.1 ст.23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити ненадання відповіді на запит на інформацію (п.3 ч.2 Закону №2939-VI).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2016 до ГУНП у м. Києві надійшов запит ОСОБА_3 від 22.05.2016, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

02.06.2016 у відповідь на запит ОСОБА_3 від 22.05.2016 відповідачем складено супровідний лист за вихідним номером Ш-281із/125/26/01-2016, яким проінформовано запитувача про те, що розпорядником наказу Національної поліції України від 17.11.2015 №94 «Про організацію атестування особового складу Головного управління Національної поліції в Київській області та місті Києві», є Національна поліція України, відтак, надати його копію у ГУ НП у м. Києві немає можливості. Щодо протоколів засідання атестаційних комісій ГУНП у м. Києві, відповідачем повідомлено про не надходження таких до ГУНП у м. Києві станом на 01.06.2016 із Центру рекрутингу Національної поліції України. Відповідач також повідомив про неможливість надання копії особової справи, оскільки у відповідності до п.3 ч.10 наказу Національної поліції України від 10.05.2016 за №385 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в системі Національної поліції України», інформація з особових справ відноситься до службової. Одночасно, до листа ГУНП у м. Києві від 02.06.2016 №Ш-281із/125/26/01-2016 додано витяг з наказів «Про затвердження атестаційних комісій Головного управління Національної поліції у місті Києві» і «Про внесення змін до персонального складу атестаційних комісій 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 ГУНП у місті Києві» (на 4 арк.).

Вказана відповідь ГУНП у м. Києві була скерована поштою на адресу ОСОБА_3, вказану ним у зверненні від 22.05.2016. Як вбачається з копію витягу з Журналу обліку відправки листів простою поштою» (рядок 2150) лист за №Ш-281із/125/26/01-16 на 6 аркушах направлений ОСОБА_3 08.06.2016.

25.08.2016 до ГУНП у м. Києві надійшов запит на інформацію від ОСОБА_4 та зареєстрований за №Т-731зі. Відповідь на вказаний запит сформована у листі від 31.08.2016 за вих.№Т-359із/125/26/01-2016, яким проінформовано запитувача про надання відповіді на запит ОСОБА_3 від 22.05.2016 листом від 02.06.2017 за вих.№Ш-281із/125/26/01-2016. Копія такої відповіді на 2 арк. додана до листа ГУНП у м. Києві від 31.08.2016. Відповідно до даних з Журналу обліку відправки листів простою поштою», витяг якого міститься в матеріалах справи, лист на ім'я ОСОБА_4 за вих.№Т-359із/125/26/01-2016 на 3 арк. направлено 09.09.2016 (рядок Журналу 2731).

Зі змісту позовної заяви, письмових пояснень представника позивача та уточнень до предмету позову, поданих після надання відповідачем заперечень з доказами на підтвердження викладених в них доводах, вбачається, що позивачем заперечується сам факт отримання відповідей на інформаційні запити від 22.05.2016 та від 22.08.2016, а не зміст складених ГУНП у м. Києві відповідей.

При цьому, відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 12 статті 92 Основного закону України встановлено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

При цьому, Конституція України не передбачає право центральних органів виконавчої влади застосовувати аналогію права або закону при вирішенні будь-яких питань, що належать до їх компетенції, а вимагає діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пункту 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VI, на розпорядника інформації покладено обов'язок надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частиною 1 статті 20 вказаного Закону передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Водночас, покладаючи на розпорядника інформації обов'язок надати відповідь на запит, законодавець не визначає спеціальний порядок надіслання такої відповіді (просте поштове відправлення, поштове відправлення з оголошеною цінністю, поштовим відправленням із зворотнім повідомленням, тощо). Не закріплено нормативно-правовими актами і обов'язок ГУНП у м. Києві пересвідчуватись в отриманні особисто запитувачем інформації відповіді на запит на інформацію, а також щодо відслідковування поштового відправлення за допомогою програми «Пошук поштових відправлень» ДП «Укрпошта».

Суд погоджується з доводами відповідача, який наголошує на та тому, що ГУНП у м. Києві є бюджетною установою та фінансується за рахунок бюджетних коштів. Відповідно до переліку кодів економічної класифікації видатків бюджетних установ видатки на сплату додаткових витрат при скеруванні відповідей заявникам рекомендованою кореспонденцією здійснюються по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки». Здійснення додаткових витрат щодо оплати при скеруванні відповідей заявникам рекомендованою кореспонденцією по інших КЕКВ є порушенням Бюджетного кодексу України, а саме нецільовим використанням бюджетних коштів, що несе за собою кримінальну відповідальність.

З огляду на наведене, суд визнає витяги з журналів обліку відправки листів простою поштою, доданими відповідачем на підтвердження надання (направлення) відповідей на запити ОСОБА_3 і його представника від 22.05.2016 і від 22.08.2016 належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами в розумінні статей 73 - 76 КАС України.

Так, згідно із визначенням, наведеним в частині 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 73 КАС України є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.75 КАС України).

Достатніми, згідно частини 1 статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності та виходячи з того, що під час розгляду справи доводи позивача не знайшли свого підтвердження, суд дійшов висновку про не підтвердження факту допущення відповідачем - Головним управлінням національної поліції у місті Києві бездіяльності щодо надання відповіді на запит на інформацію ОСОБА_3 від 22.05.2016, відтак відсутні і законні підстави для покладення на відповідача обов'язку усунути таке порушення шляхом надання відповідь на запит позивача від 22.05.2016.

Оскільки, за наслідками розгляду справи по суті суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання бездіяльності відповідача протиправною, в силу положень ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1 гуртожиток) до Головного управління Національної поліції у місті Києві (ідентифікаційний код: 40108583, адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 15) про зобов'язання надати відповідь на запит на інформацію від 22 травня 2016 року відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржено за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська