Справа № 226/2216/17
Суддя: Клепка Л. І.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/2216/17
Провадження №2-а/226/11/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Тіссен О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними, дискримінаційними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання дій протиправними, дискримінаційними та зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого зазначила, що вона як внутрішньо переміщена особа з 25.12.2014року перебуває на обліку у відповідача. 17.11.2014року вона звернулась до відповідача за заявою про призначення їй допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка була їй призначена з 01.10.2014року по 31.10.2014року в сумі 10320грн., а з 01.11.2014року по 31.10.2017року в сумі 860грн. У листопаді 2016року виплата допомоги при народженні дитини їй була припинена у зв'язку з відсутністю за місцем фактичного проживання, про що вона дізналась у жовтні 2017року, звернувшись за правовою допомогою до адвоката. Зазначаючи на тому, що незаконним припиненням виплати державної допомоги на дитину порушуються її права і свободи як громадянина України, позивачка просить суд визнати дії відповідача протиправними та дискримінаційними та зобов'язати відповідача виплатити їй несплачену допомогу при народженні дитини з 01.11.2017 по 31.10.2017року.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з'явилися, що не перешкоджає судовому розгляду і надає суду право здійснити судовий розгляд у письмовому провадженні на підставі наявних у справі доказів.

Як встановлено матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 є мешканкою м.Донецька, яка ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Донецьку народила доньку - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.8).

З 25.12.2014року позивачка знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення Мирноградської місьткої ради як внутрішньо переміщена особа.

17.11.2014року ОСОБА_1 звернулася до УСЗН з заявою та пакетом документів про призначення їй допомоги при народженні дитини, яка їй була призначена з 01.10.2014 по 31.10.2014 року у сумі 10320,00грн., а з 01.11.2014 по 31.10.2017року в сумі 860грн. щомісяця.

Рішенням комісії відповідача від 25.11.2016року виплати допомоги при народженні дитини позивачці були припинені з 01.11.2016року у зв'язку з відсутністю позивачки за місцем фактичного проживання на підставі акту від 24.10.2016року у зв'язку з відсутністю за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_2(а.с.34).

Суть спірних правовідносин полягає в правомірності дій відповідача щодо припинення виплати державної допомоги позивачу з 01.11. 2016 року.

Вирішуючи зазначене питання, суть виходить з наступного.

Громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно ст.1 Конвенції, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Згідно ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Як свідчать матеріали справи і долучені до справи докази, ці умови позивачкою дотримані.

Згідно статті 1 зазначеного Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Таким чином, державою гарантований рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення. Всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, згідно ст.5 цього Закону, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій ст.4, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Виплата допомоги при народженні дитини відповідно до ст.11 зазначеного Закону припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини. Інших підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини, зокрема, відсутність за місцем фактичного проживання, законом не передбачено.

Як встановлено судом, позивач з 01.11.2016 року була позбавлена права на отримання допомоги при народженні дитини на підставі акту обстеження її матеріально-побутових умов, яким встановлено її відсутність за місцем фактичного проживання.

Разом з тим, реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в Україні, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти позивача права на отримання соціальної допомоги, так як реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, суд зазначає, що позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради від 27.02.1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників констатований і в правовій позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» .

Отже, відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на отримання соціальної допомоги через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Аналіз підстав припинення позивачці виплати допомоги при народженні дитини свідчить, що при прийнятті такого рішення відповідач керувався не законом «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право особи на отримання соціальних витрат і суперечить взятим на себе державою зобов'язанням.

Відповідно до п.п.54, 55 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми №1751, в разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сімям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення. Допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання її отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується за минулий з моменту призначення час, але не більш як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням, крім випадків, визначених у абзаці десятому пункту 35 цього Порядку. Призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сімям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень.

Як вбачається з матеріалів справи, вини позивача в неотриманні допомоги по народженні дитини немає. Підстави для припинення виплати допомоги, визначені ч.9 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», не встановлені. Все це свідчить про те, що рішення відповідача від 25.11.2016 щодо припинення виплати позивачці допомоги при народженні дитини з 01.11.2016року не узгоджується з нормами закону.

З врахуванням зазначеного суд вбачає необхідність з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог і, визнавши дії відповідача неправомірними, скасувати це рішення, так як, діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивачки на отримання державної допомоги при народженні дитини, що призвело до його порушення.

На підставі ст.ст. 1,3 46 Конституції України, ст.7 Сімейного Кодексу України, ст.13 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.10, 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», керуючись ст.ст. 2,3,9,10,14,123, 241-246,250,255 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (податковий номер НОМЕР_1), місце реєстрації: АДРЕСА_1, до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області (), місце розташування: м.Мирноград, Донецька область, м-н «Молодіжний», буд.59, про визнання дій протиправними і дискримінаційними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними і дискримінаційними дії Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області щодо припинення з 01.11.2016року виплат при народженні дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області від 25.11.2016 року про припинення з 01.11.2016року виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 скасувати.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області здійснити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01.11.2016 року по 31.10.2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вступна і резолютивна частини рішення складені 18 січня 2018 року. Повне судове рішення виготовлено і підписано в нарадчій кімнаті 22 січня 2018 року.

Суддя Л.І.Клепка