Справа № 335/11443/17(2-а/335/528/2017)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2017 рокусправа № 335/11443/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Богданенка І.Ю.,

судді: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2017 року

у справі №335/11443/17

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов'язання відновити виплату пенсії позивачу з моменту її припинення, тобто з червня 2017 року.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2017 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції установлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с. 13).

Відповідно до довідки від 16 грудня 2014 року № позивача взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та перебуває за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Після скасування вказаної довідки, ОСОБА_1 отримано нову довідку від 06 червня 2017 року №/232600294 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за тією ж самою адресою (а.с. 8).

З 01 червня 2017 року відповідачем зупинено виплату пенсії позивачу, у зв'язку з отриманням інформації з управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району про скасування довідки від 16 грудня 2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з питанням про поновлення виплати пенсії.

Листом від 29 серпня 2017 року відповідач повідомив ОСОБА_1 повідомлено про те, що відповідно до протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення), припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у Заводському районі від 27 липня 2017 року, позивачу відмовлено у виплаті пенсії на підставі підпункту 4 пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам», у зв'язку з чим виплата пенсії припинена з 01 червня 2017 року (а.с. 14).

Не погодившись з такою відповіддю позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави для припинення виплати раніше призначеної пенсії, як скасування довідки про реєстрацію тимчасово переміщеної особи, на підставі підпункту 4 пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам».

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) у разі смерті пенсіонера; 3) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 4) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства можна дійти висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, спеціальним Законом не передбачено можливості припинення виплати пенсії у випадку скасування дії довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачу виплати пенсії.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з червня 2017 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права ОСОБА_1 шляхом поновлення виплати позивачу пенсії з моменту її припинення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Ухвала в повному обсязі складена 15 січня 2018 року.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим