Справа № 2а-603/2010
Суддя: Євдокімова О. П.
Дата ухвалення: 2010-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а- 603/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2010 року м. Шостка.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

Головуючого у справі - судді Євдокімової О.П.

При секретарі Юрочко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка Сумської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка Сумської області,

- про визнання протиправною бездіяльності відповідача, зобов'язання його перерахувати підвищення до пенсії як "дитині війни" за 2008 рік, відновлення пропущеного строку звернення до суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач прохав поновити строк звернення до суду, визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язати останнього нарахувати йому підвищення до пенсії як "дитині війни" за 2008 рік.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що він належить до соціальної категорії "дитина війни" та відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідач з 01 січня 2008 року виплачує йому соціальну допомогу як "дитині війни" у розмірі 10% від мінімальної пенсії за віком відповідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", супереч 30 % встановленим Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

Рішенням Конституційного суду № 10-рп, від 22.05. 2008 року, визнані такими, що не відповідають Конституції України положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" про внесення змін до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в частині виплат підвищення до пенсії "дітям війни".

Не дивлячись на це відповідач продовжував їй виплачувати це підвищення у розмірі встановленому Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" протягом 2008 року.

Про порушене право дізнався у серпні 2008 року з засобів масової інформації через що строк звернення до суду вона не пропустила.

Відповідач позов не визнав та у своїх запереченнях вказав на те, що позивач як "дитина війни" дійсно має право отримувати підвищену пенсію на 30% відсотків мінімальної пенсії за віком, в той-же час Законом країни № 107, від 28.12. 2007 року, "Про Державний бюджет на 2008 рік" було внесено зміни до ст. 6 Закону країни "Про соціальний захист дітей війни" та вказано на те, що розмір державної соціальної допомоги "дітям війни" виплачується у розмірі надбавки, яка встановлена для учасників війни, а саме, - 10% прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність.

зо січня 2008 року позивачу ця набавка виплачувалась у повному обсязі.

Рішенням Конституційного суду № 10-рп, від 22.05. 2008 року, яким визнані такими, що не відповідають Конституції України положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" в частині внесення змін до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" набрало законної сили з моменту його прийняття, зворотної дії в часі воно не має, тому підстави для перерахування та виплат позивачу державної соціальної допомоги в період з 01 січня 2008 року до 22.05.2008 року відсутні.

Щодо виплат після 22.05. 2008 року то на законодавчому рівні порядок здійснення цих виплат, орган який винен проводити ці виплати, джерело їх фінансування та розмір мінімальної пенсії за віком, який необхідно заховувати при здійсненні цих виплат визначеними не були.

Доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є не обгрунтованими, оскільки розмір мінімальної пенсії віком, встановленні абз. 1 ч. 1 цієї статті застосовується для визначення розмірів пенсії призначеної за цим коном.

В силу цього дії Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка були правомірними. Позивач також пустила строк зверненні до суду визначений ст. 99 КАС України. Прохав у позові відмовити.

У судове засіданні позивач та представник відповідача не з'явились надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі та суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Виходячи з встановлених обставин справи та досліджених по ній доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шосткинського міськрайсуду, від 10 березня 2009 року, було задоволено частково позов, визнано протиправною бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та не виплати позивачу підвищення до пенсії за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за 2008 рік,

розпочинаючи з 22 травня 2008 року. В іншій частині позову було відмовлено, стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 З гривні 40 копійок судового збору ( а. с. 22-26).

Ухвалою Харківського Апеляційного адміністративного суду, від 25 травня 2009 року, вказане рішення Шосткинського міськрайсуду було залишено без зміни, а апеляція Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка Сумської області без задоволення ( а. с. 39- 40)

Ухвалою Вищого адміністративного суду України, від 27 січня 2010 року, за касаційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в м. Шостка Сумської області, рішення Шосткинського міськрайонного суду та Ухвалу Харківського Апеляційного адміністративного суду в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка Сумської області, покладення на нього обов'язку щодо нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії за 2008 рік було скасовано та справу в цій частині позову направлено на новий розгляд до Шосткинського міськрайонного суду ( а. с. 53-56).

Підставою скасування судових рішень стало не визначення судами першої та апеляційної інстанції кінцевого строку нарахування та виплат позивачу підвищення до пенсії за 2008 рік.

Таким чином інші позовні вимоги позивача були вирішені та справа передана на розгляд нового складу суду тільки в частині цієї позовної вимоги.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Аналізом доказів у даній справі встановлено наступне.

Позивач має статус "дитини війни", що підтверджується копією її пенсійного посвідчення (а. с. 7).

Враховуючи зазначений статус позивача, вона відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", має право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги, а саме підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Із заперечень відповідача встановлено те, що він з 01 січня 2008 року відповідач виплачує позивачу це підвищення у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність ( а. с. 12 - 13).

В той же час, відповідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії, або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачуються замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. Згідно ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Відповідно п. 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", текст ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено у наступній редакції: "Дітям війни, крім тих на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії чи щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів.

У судовому засіданні встановлено, що з 01 січня 2008 року позивачу нараховувалась та виплачувалась підвищення до пенсії у розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, тобто в редакції Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік", що підтверджується самим позивачем, запереченням відповідача та довідкою про вказані виплати ( а. с. 2- 5, 12-13).

Суд вважає такі виплати частково не правомірними виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України, від 22.05. 2008 року № 10-рп/2008, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 65 розділу 1 п.п. 61, 62, 63, 66 розділу 2, п. 3 розділу 3 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмету та змісту закону "Про державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. п. 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України є остаточним, не може бути оскарженим та підлягає виконанню на території України всіма органами влади, державного управління та громадянами.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України, від 22.05. 2008 року № 10-рп/2008, та приписів ч.2 ст. 152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05. 2008 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати позивачу доплату до пенсії передбачену ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", в редакції яка діяла до 01.01. 2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п. п. 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач, з 22.05. 2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а саме нараховувати та здійснювати виплати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати передбачені ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п. п. 41 розділу 2 Закону України "Про бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позов в частині вимог про визнання дій відповідача протиправними, зобов'язання нарахувати доплату до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року, задоволенню не підлягає.

При цьому, надаючи перевагу Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" над Законом України "Про соціальний захист дітей війни", в частині виплат позивачу підвищення до пенсії до 22 травня 2008 року, суд виходить з того, що закони є єдиними актами органу законодавчої влади Верховної Ради України. Конституція України не встановлює приорітету в дії того чи іншого закону незалежно від предмету правового регулювання. Немає такого закону України який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають одинакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 03. 10. 1997 року № 4-зп ( справа про набуття чинності Конституцією) зазначив те, що "конкретна сфера суспільних відносин не може водночас врегульована однопредметними нормативно правовими актами одинакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі нормативно правовий акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього нормативно правового акту. Загальновизнаним є те, що прийняття нового нормативно правового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт який діяв у часі раніше".

Виходячи з системного аналізу вказаних норм законодавства, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 4зп/ 1997, суд вважає, що у задоволенні позову позивача в частині нарахування та виплати їй державної соціальної допомоги як "дитині війни", з 01 січня 2008 року до 22 травня 2008 року та визнання . відповідача протиправними за цей період часу, необхідно відмовити, так як відповідач діяв в межах законодавства та не мав підстав виплачувати позивачу щомісячну державну соціальну допомогу у іншому розмірі.

Щодо посилань позивача на відсутність підстав для виплат в силу не врегульованості на державному рівні органу який повинен проводити виплати, відсутності коштів для цих виплат то суд знаходить ці посилання непереконливими виходячи з наступного.

Відповідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч. ч. З та 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина гарантується безпосередньо на підставі Конституції України.

Забороняється відмова в розгляді та вирішення адміністративної справи з мотивів неповноти неясності суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не можуть бути підставою для їх не здійснення або відмові задоволенні позову.

Щодо його доводів стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" то суд зазначає наступне.

Сторони не заперечують того, що позивач, відповідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дії війни" має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами передбаченими ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", інше нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір чи встановлював інший розмір немає.

З огляду на викладене, суд вважає не обгрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій призначених за цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 64 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії передбаченого ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Крім того, безпідставними суд вважає посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача щодо невизначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обов'язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам які мають статус "дітей війни".

Пенсійний Фонд України діє у відповідності до положення "Про пенсійний фонд України" і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно Закону України "Про загальнообов'якове державне пенсійне страхування" рішення про призначення чи перерахунок пенсії приймаються районними (міськими) управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, прямий обов'язок по нарахуванні та виплаті доплати до пенсії позивачу, передбачений ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" покладений саме на Управління Пенсійного фонду України у м. Шостка Сумської області, тобто за місцем проживання позивача.

Щодо прохання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, то суд вважає, що вона цей строк не пропустила, оскільки порушення прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду відбувалось щомісячно з 22. 05. 2008 року аж до кінця 2008 року, оскільки щомісячно їй не нараховувалась та не виплачувалась надбавка до пенсії як "дитині війни" у встановленому законодавством розмірі.

Оскільки позивач звернулась до суду 15. 12. 2008 року та ставить питання про зобов'язання відповідача перерахувати їй підвищення до пенсії за 2008 рік, то виходячи зі змісту ст. 99 КАС України вона не пропустила строку звернення до суду та суд відкидає заяву відповідача про відмову позивачу у позові через пропущення нею строку звернення до адміністративного суду.

Щодо способу захисту прав позивача, то суд виходить з того, що звернувшись до суду у грудні 2008 року, вона просить нарахувати їй підвищення до пенсії включно до жовтня 2008 року та не ставить питання про зобов'язання відповідача виплатити їй це підвищення до пенсії.

Між тим, виходячи з предмету позову та для повного захисту прав позивача за захистом яких вона звернулась до суду, суд вважає на підставі ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог, визнати протиправною бездіяльність відповідача по невиконанню з 22.05. по 31.12.2008 року приписів ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", зобов'язати його нарахувати та виплатити позивачу доплату до пенсії як "дитині війни" з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, відмовивши позивачу в іншій частині її позову.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 64, 124, 152 Конституції У країни, ст. ст. 3, 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", ст. ст. 6-14, 71, 94, 95, 100, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка Сумської області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка Сумської області щодо не нарахування та не виплати "дитині війни" ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії за період, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Шостка Сумської області здійснити перерахунок пенсії "дитині війни" ОСОБА_1 з підвищенням її до 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за а 2008 рік, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з урахуванням раніше проведених їй виплат як "дитині війни" за 2008 рік.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в Сумський апеляційний суд через Шосткинський міськрайсуд, шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня складання постанови у повному обсязі, поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження в порядку визначеному ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано. Якщо було подано заяву, а апеляційна скарга не була подана у строк встановлений законом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі оскарження постанови, якщо вона не була скасованою, вона набирає законної після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя О.П.Євдокімова