Справа № 347/288/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/7834/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Синичака Івана Богдановича на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.03.2017 у справі №347/288/17 за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Синичака Івана Богдановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 УПП у м. Івано-Франківську лейтенанта Синичака Івана Богдановича (надалі - відповідач) про скасування постанови серії АР № 808064 від 23.11.2016 року.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.03.2017 року адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 808064 від 23.11.2016 року, винесену інспектором роти № 1 УПП в м. Івано-Франківську лейтенантом Синичаком І.Б. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, зокрема, на те, що при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлені законодавством України; факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення та додаткових доказів не потребує.

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови від 23.11.2016 року ОСОБА_2 керував транспортним засобом, не маючи права керування таким, чим порушив вимоги п. 2.1 (а) ПДР України, в зв'язку із чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 510 грн.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи та зупинення транспортного засобу.

Частиною 2 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов'язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

З аналізу наведених приписів Закону України «Про Національну поліцію» слідує, що поліцейський може зупинити транспортний засіб та перевірити документи особи у разі вчинення такою особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з постановою серії АР № 808064 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, 23.11.2016 року о 20 год. 30 хв. по вул. Чорновола у м. Косів керував транспортним засобом Honda dio, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч.2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як слідує з оскаржуваної постанови та матеріалів справи, зупинення транспортного засобу позивача з метою перевірки документів позивача, та, як наслідок, притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, відбулося внаслідок того, що позивач - водій керував транспортним засобом без державного номерного знака, чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України.

Проте, колегія суддів зазначає, що відповідачами не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування висновків про порушення позивачем п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України та, як наслідок, правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу наведених норм слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП України є, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Між тим, протокол про адміністративне правопорушення не складався, письмові пояснення у позивача не відбиралися, свідків у постанові не зазначено, відеозапис порушення позивачем п. 2.9 «в» ПДР України відповідачем не здійснений, отже доказів в підтвердження факту порушення позивачем п. 2.9 «в» ПДР України відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено порушення позивачем п. 2.9 «в» ПДР України, що стало підставою зупинення позивача та перевірки у нього документів, а отже не надано доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

З огляду на недоведеність відповідачем порушення позивачем п. 2.9 «в» ПДР України, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Синичака Івана Богдановича залишити без задоволення, а постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.03.2017 у справі №347/288/17- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. В. Костів
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель