Справа № 351/1903/16-а
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/11145/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Курильця А. Р., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання - Болюк Н. В.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2017 року про закриття провадження у справі № 351/1903/16-а (ухвала постановлена судом у складі головуючого судді Калиновського М. М. о 14:39 год. у м. Снятині) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ружицької Зоряни Ярославівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Красноставська сільська рада, про визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ружицької Зоряни Ярославівни, в якому просила визнати незаконним рішення відповідача від 17 жовтня 2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язати відповідача зареєструвати за нею право оренди земельної ділянки, що розташована у с. Красноставці Снятинського району згідно з поданою заявою від 17 жовтня 2016 року.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2017 року провадження у справі закрито у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на неї, в якій просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що нею оскаржується рішення державного реєстратора про відмову у вчиненні реєстраційної дії, яке є актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, а тому дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце його проведення, тому відповідно до частини четвертої статті 229 та частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються державної реєстрації права позивача на оренду земельної ділянки в порядку спадкування, а тому в даному випадку має місце спір про право, який повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підстави та порядок закриття провадження в адміністративній справі визначені статтею 157 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції). Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з частиною першою статті 17 вказаного Кодексу (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Разом з цим, завданням цивільного судочинства, відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), є справедливий, неупереджений, своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин, а також справи інших правовідносин, окрім випадків, якщо розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Із змісту позовної заяви видно, що предметом позову є визнання незаконним рішення відповідача про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17 жовтня 2016 року № 31880527 та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо реєстрації за позивачем права оренди земельної ділянки.

При цьому, суд зазначає, що рішенням відповідача від 17 жовтня 2016 року № 31880527 відмовлено позивачу у державній реєстрації права оренди земельної ділянки у зв'язку з неподанням ним свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку між сторонами виникли спірні відносини щодо наявності у позивача права на оренду земельної ділянки в порядку спадкування, які носять приватно-правовий характер, що виключає можливість розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, що узгоджується з позицією Верховного суду України, висловленою, зокрема, в постанові від 14 квітня 2009 року по справі № 21-367во09.

Враховуючи викладене, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 312, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2017 року про закриття провадження у справі № 351/1903/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. І. Богаченко
судді А. Р. Курилець
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 22 січня 2018 року.