Справа № 819/795/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/7473/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Гуляка В.В., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року, прийняту суддею Дерех Н.В. у м.Тернопіль, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державної казначейської служби України, про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до відповідача - Державної судової адміністрації України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державної казначейської служби України, у якій просила стягнути недоплачену суддівську винагороду за квітень 2017 року в розмірі 21252 грн; зобов'язати перерахувати з Державної судової адміністрації України (01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5) на користь ОДПІ ДФС у Тернопільській області єдиний соціальний внесок (ЄСВ) у розмірі 22%, що становить 5808 грн за квітень 2017 року; зобов'язати перерахувати з Державної судової адміністрації України (01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5) на користь УК у м.Тернополі 18% податку з доходів фізичних осіб, а саме 4752 грн за квітень 2017 року; зобов'язати перерахувати з Державної судової адміністрації України (01601, м.Київ, вул.Липська 18/5) на користь УК у м.Тернополі 1,5% військового збору, що становить 396 грн за квітень 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що всупереч нормам, встановленим ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, відповідачем за квітень 2017 року нараховано та виплачено суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу у розмірі 17600 грн.

На думку позивача, грошова винагорода судді апеляційного суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання, має становити 35200 грн, виходячи з розрахунку 3200,00 грн (розмір мінімальної заробітної плати, встановлений ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік») * 10 (10 мінімальних заробітних плат відповідно до ч.3 ст. 133 Закону №2453-VI) * 1,1 (коефіцієнт судді апеляційного суду відповідно до п.1 ч.4 ст.133 Закону №2453-VI).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Державну судову адміністрацію в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суддівської винагороди за квітень 2017 року з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої, виходячи із Закону України «Про Державний Бюджет України на 2017 рік» станом на 01.01.2017 становить 3200 грн 00 коп., провівши необхідні відрахування. В решті позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що відповідачем порушено право позивача на передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", з урахуванням коефіцієнту 1,1 як судді апеляційного суду, починаючи з 01.01.2017.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що позивач відноситься до категорії суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, а тому її посадовий оклад повністю відповідає розміру, визначеному п.23 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII, яким передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно Наказу № 23-к від 21.03.1994 «Про зарахування суддів на посади», ОСОБА_1 зарахована на посаду судді Чортківського районного суду з 18.03.1994 з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 16).

На час звернення до суду з адміністративним позовом позивач працює в апеляційному суді Тернопільської області на посаді судді апеляційного суду Тернопільської області (до 27.08.2001 - Тернопільського обласного суду) з 03.08.1999, що підтверджується записами у трудовій книжці за №9 на підставі Постанови Верховної Ради України від 19.05.1999 №673-XIV, Наказу №4 по облсуду від 03.08.1999 (а.с.17-25).

Відповідно до Витягу з наказу № 198 по апеляційному суду Тернопільської області від 02.09.2013 ОСОБА_1 - судді апеляційного суду Тернопільської області встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 50 відсотків посадового окладу з 14 вересня 2013 року (стаж роботи на 14 вересня 2013 року становить 20 років) (а.с. 10).

На час спірних правовідносин позивач кваліфікаційне оцінювання не проходила, оскільки була призначена на посаду судді до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402).

Згідно з випискою зі штатного розпису апеляційного суду Тернопільської області на 2017 рік, посадовий оклад судді апеляційного суду Тернопільської області станом на 2017 рік становить 17600 грн (а.с. 11).

Позивач, вважаючи, що виплачена у квітні суддівська винагорода не відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судоустрій та статус суддів», звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

З 30.09.2016 набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIIІ від 02.06.2016 року, згідно з п.2 "Прикінцевих та перехідних положень" якого визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 135 Закону №1402-VIIІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Разом з тим, "Прикінцевими та перехідними положеннями" Закону №1402-VIII передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди.

Так, відповідно до п.22 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Підпунктом 1 п.24 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1402-VIII встановлено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п.23 цього розділу, становить з 1 січня 2017 року для судді апеляційного суду - 25 прожиткових мінімумів; з 01 січня 2018 року - 30 прожиткових мінімумів; з 1 січня 2019 року - 40 прожиткових мінімумів, з 1 січня 2020 року - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Натомість, пунктом 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIIІ визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI.

Виплату суддівської винагороди у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 (надалі - Закон №2453-VI) визначено статтею 133.

Так, згідно з частиною 1 цієї статті суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина 2 статті 133 Закону №2453-VI)

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (ч. 3 ст. 133 Закону №2453-VI).

Посадові оклади інших суддів, зокрема, судді апеляційного суду встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом 1,1 (ч.4 ст. 133 Закону №2453-VI). Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше більше 20 років - 50 відсотків посадового окладу.

Таким чином, суддівська винагорода, зокрема посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, визначається відповідно до статті 133 Закону №2453-VI.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач призначена на посаду судді до набрання чинності Законом №1402-VIІІ та не проходила кваліфікаційне оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).

Тому відповідно до пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIIІ вона повинна отримувати суддівську винагороду відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010, проте з урахуванням наступних положень.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" (далі - Закон №1801-VIII) передбачено, що з 01.01.2017 встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3200 грн.

Згідно з ст.7 Закону №1801-VIII з 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн.

При цьому, пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесених змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VІІІ від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017 (надалі Закон №1774-VІІІ) встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Водночас, пунктом 9 "Прикінцевих та перехідних положеннь" Закону №1774-VІІІ визначено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, Законом №1774-VІІІ змінено підхід до визначення розміру суддівської винагороди, здійснивши перехід від обрахування його у відповідності до мінімальної заробітної плати як розрахункової величини - на прожитковий мінімум для працездатних осіб, зокрема, шляхом внесення відповідних змін до Закону №1402-VІІІ, які зазначені у його "Прикінцевих та перехідних положеннях".

Тобто, враховуючи відповідні зміни, Законом №1402-VІІІ введено певну диференціацію щодо розміру суддівської винагороди, зокрема щодо суддів апеляційних судів. Суддям, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, суддівська винагорода визначається відповідно до ч.ч.3,4 ст.133 Закону №2453-VI в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з коефіцієнтом 1,1; для суддів місцевих суддів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання суддівська винагорода визначається відповідно до ст.135 Закону №1402-VІІІ, з врахуванням посадового окладу судді з 01.01.2017 - в розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Слід зазначити, що з прийняттям Закону №1774-VІІ не відбулось зменшення розміру суддівської винагороди, яку фактично отримували судді до його ухвалення: з 01.12.2016 розмір мінімальної заробітної плати становив 1600 грн (абзац 2 ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік"), з 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 грн (абзац 4 ст.7 Закону №1801-VІІІ).

Крім того, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 148 Закону фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України;фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.13 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про ДБУ. Бюджетні призначення встановлюються законом про ДБУ (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.51 БК України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

У відповідності до ст.119 БК України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:

- бюджетним призначенням, встановленим законом про ДБУ (рішенням про місцевий бюджет);

- напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів;

- бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Враховуючи наведене, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 поза межами видатків державного бюджету на оплату її праці.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність обрахування позивачу розміру суддівської винагороди у зв'язку з прийнятими змінами в законодавстві, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі №819/795/17 - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державної казначейської служби України, про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. В. Гуляк
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 25.01.2018.