Справа № 804/1806/17
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2017-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2017 р. справа № 804/1806/17
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 року (суддя І.А. Гончарова), після усунення недоліків адміністративного позову, відкрито провадження у адміністративній справі № 804/1806/17, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2).
У зв'язку із призначенням судді І.А. Гончарової на посаду судді Верховного Суду, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 року прийнято до провадження адміністративну справу № 804/1806/17 суддею Д.П. Павловським, поновлено провадження та призначено адміністративну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 100).
У судове засідання 22.12.2017 року прибув представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в адміністративному позові, надав до суду клопотання про розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження.
Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, належним чином повідомлявся про день, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.
Частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Керуючись приписами статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження, за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у адміністративному позові, позицію відповідача, викладену у письмових запереченнях проти адміністративного позову, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом на підставі Акту перевірки від 13.09.2016 р. № 1845/04-65-14-00/32123041.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п. 180.1 статті 180 розділу V Податкового кодексу України, для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.
Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При цьому, згідно з приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), утому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання з оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимогстатті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Таким чином, якщо платник податку на додану вартість придбав товари (роботи, послуги) для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, при цьому сплатив у складі вартості цих товарів (робіт, послуг) податок на додану вартість і це підтверджується належним чином оформленими податковими накладними, він має право віднести сплачені ним суми податку до складу податкового кредиту.
Наявність у суб'єкта господарської діяльності первинних документів бухгалтерського та податкового обліку є підставою для відображення показників валових витрат та податкового кредиту за звітні періоди у регістрах бухгалтерського обліку та податковій звітності, якщо податковий орган не доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності.
При цьому, обов'язок доведення таких фактів покладається на податковий орган у спосіб проведення перевірки та оформлення її результатів шляхом складення акту, який є носієм доказової інформації та повинен містити усі відомості про виявлені порушення законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що податковому органу під час здійснення перевірки було надано документи та письмові пояснення відповідно до яких позивач підтвердив, що в липні 2015 року він мав правовідносини з ТОВ «Скай Білд», та в грудні 2015 року з ТОВ «Тревел Компані Плюс», послуги/роботи за цими договорами надані/виконані, належним чином відображені в податковому обліку суб'єктів господарювання та підтверджені документально.
Проте, в Акті від 13.09.2016 р. ДПІ робить висновок, що господарські операції між позивачем, ТОВ «Скай Білд» та ТОВ «Тревел Компані Плюс» не спрямовані на реальне настання наслідків, обумовлених ними; позивачем не доведено об'єктивність та поважність причин придбання послуг, їх економічна доцільність.
Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.
Отже, придбання позивачем робіт за Договором підряду від 25.06.2015 р. № 25/06-2015 щодо вищезазначених об'єктів нерухомого майна є об'єктивно виправданим, обґрунтованим, економічно доцільним та спрямоване на настання реальних наслідків, а саме, утримання позивачем власних об'єктів нерухомого майна (а.с. 36).
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до вимог п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з актами приймання виконаних будівельних робіт, які надавались позивачем відповідачу під час проведення перевірки, позивач отримав послуги (роботи) від ТОВ «Скай Білд» за Договором підряду № 25/06-2015 від 25.06.2015 р. 31 липня 2015 року. Відповідно до умов Договору підряду № 25/06-2015 від 25.06.2015 р. ТОВ «Скай Білд» було оформлено та зареєстровано податкові накладні, тобто, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникло у позивача 31 липня 2015 року.
Проте, в Акті перевірки відповідачем встановлена неможливість підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ТОВ «АМСТОР» та ТОВ «Скай Білд» (ТОВ «Сапсан-М»).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, для підтвердження законності формування об'єкту оподаткування позивачем за господарськими операціями з його контрагентами необхідно, згідно з чинним законодавством, підтвердження реальності даних господарських операцій відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.
З матеріалів справи вбачається, що під час перевірки відповідачу надавалися первинні документи бухгалтерського та податкового обліку щодо операцій ТОВ «АМСТОР» з ТОВ «Скай Білд», про що безпосередньо зазначено в Акті перевірки, із зазначенням реквізитів цих первинних документів. Отже, надані первинні документи дають можливість підтвердити як факт проведення господарських операцій, так і їх суть та обсяг.
Суд звертає увагу, що в Акті перевірки від 13.09.2016 року не міститься жодних зауважень податкового органу щодо обсягу (переліку) і належного оформлення первинних документів, які складені на підтвердження господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Скай Білд» (ТОВ «Сапсан-М»), отже, суд робить висновок, що надані позивачем до перевірки первинні документи повністю відповідають чинному законодавству України.
У своїй Постанові від 03.11.2015 року в справі № 21-4471а15 Верховний Суд України зазначає: надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості грунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Таким чином, аналіз досліджених первинних документів та наведені доводи дають підстави стверджувати про фактичне і реальне виконання Договору підряду № 25/06-2015 від 15 06.2015 року між позивачем та ТОВ «Скай Білд».
Слід також зазначити, що відповідачем не перевірялась фактична наявність результатів виконаних робіт (їх реальних наслідків) за місцем їх виконання. Висновки про відсутність реальних наслідків зроблені на підставі опосередкованих даних про фіктивну діяльність ТОВ «Скай Білд».
На підтвердження фіктивної діяльності ТОВ «Скай Білд» в Акті перевірки, зокрема, відповідач посилається на низку судових рішень (ухвал) у кримінальних справах. Слід зазначити, що вказані кримінальні справи відкриті щодо посадових осіб іншої юридичної особи.
З податкової інформації, наведеної в Акті перевірки, встановлено, що ТОВ «Скай Білд» (ТОВ «Сапсан-М») відсутнє за місцезнаходженням, та не встановлено факту передачі товарів/послуг від ТОВ «Скай Білд» (ТОВ «Сапсан-М») до підприємств-покупців, у зв'язку з відсутністю (не наданням для перевірки) актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що контролюючий орган не вчинив жодних дій щодо забезпечення проведення зустрічної перевірки ТОВ «Скай Білд» (ТОВ «Сапсан-М») щодо взаємовідносин з ТОВ «АМСТОР» за період липень 2015 року.
Таким чином, є всі підстави стверджувати, що в акті лише відтворено інформацію стосовно господарської діяльності контрагента позивача, що ґрунтується на суб'єктивних думках та припущеннях посадових осіб контролюючого органу.
Під час перевірки відповідачем не взято до уваги первинні документи, що належним чином підтверджують наявність господарських операцій, їх зміст та обсяг, проте, взято до уваги інформацію, що не має відношення до податкового та бухгалтерського обліку платника податків - ТОВ "АМСТОР".
У податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника податків у сфері податкових правовідносин.
Суд вважає, що позивач, як платник податків, здійснив усі залежні від нього заходи, необхідні для підтвердження господарських операцій та їх документального оформлення.
Будь-яка відповідальність повинна мати виключно індивідуальний характер, тобто, платник податків не має відповідати за дії або бездіяльність іншого платника податків або їх службових осіб, тим більше з питань, які він не може відслідковувати та контролювати. Добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення, допущені його контрагентом, що підтверджується відповідною практикою Європейського суду з прав людини.
Так в Рішенні від 09.01.2007 року (справа "Інтерсплав проти України") було констатовано, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують практику Европейського Суду з прав людини як джерело права.
Щодо господарських операцій з ТОВ «Тревел Компані Плюс» судом встановлено, що 01 грудня 2015 року між ТОВ «Тревел Компані Плюс» та ТОВ «АМСТОР» був укладений Договір про надання послуг № 01/12 (а.с. 40-43). Предметом договору є надання юридичних та бухгалтерських послуг.
З матеріалів справи вбачається, що послуги за договором про надання послуг від 01.12.2015 р. № 01/12 отримані позивачем і спрямовані на настання реальних наслідків - забезпечення господарської діяльності позивача, ефективне здійснення якої неможливе без кваліфікованого бухгалтерського та юридичного супроводу. Отримання послуг підтверджується також первинними документами, які було надано позивачем під час здійснення перевірки.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до вимог п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), Товариство отримало послуги від ТОВ «Тревел Компані Плюс» за Договором про надання послуг № 01/12 від 01.12.2015 р. 31 грудня 2015 року. Відповідно до умов Договору про надання послуг № 01/12 від 01.12.2015 р. ТОВ «Тревел Компані Плюс» оформлена та зареєстрована податкова накладна № 563112 від 31.12.2015 р. на суму 1251000,00 грн., у т.ч. ПДВ 208500,00 грн., отже, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникло у позивача 31 грудня 2015 року.
Позивач, як сумлінний платник податків, здійснив усі залежні від нього заходи, необхідні для підтвердження господарських операцій та їх документального оформлення.
Будь-яка відповідальність повинна мати виключно індивідуальний характер, тобто, платник податків не повинен відповідати за дії або бездіяльність іншого платника податків або їх службових осіб, тим більше з питань, які він не може відслідковувати та контролювати. Добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення, допущені його контрагентом, що підтверджується відповідною практикою Європейського суду з прав людини.
Під час перевірки відповідачу надавалися первинні документи бухгалтерського та податкового обліку щодо операцій ТОВ «АМСТОР» з ТОВ «Тревел Компані Плюс», про що безпосередньо зазначено в Акті перевірки із зазначенням реквізитів цих первинних документів. Проте, в Акті перевірки відповідачем встановлена неможливість підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ТОВ «АМСТОР» та ТОВ «Тревел Компані Плюс».
Суд звертає увагу суду, що в Акті перевірки від 13.09.2016 року не міститься жодних зауважень податкового органу щодо обсягу (переліку) і належного оформлення первинних документів, які складені на підтвердження господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Тревел Компані Плюс», отже, суд зробить висновок, що надані позивачем до перевірки первинні документи повністю відповідають чинному законодавству України.
Таким чином, аналіз вищевказаних первинних документів та наведені у позові доводи дають підстави стверджувати про фактичне і реальне виконання Договору про надання послуг № 01/12 від 01.12.2015 р. між позивачем та ТОВ «Тревел Компані Плюс».
Необхідно також зазначити, що відповідачем не перевірялась фактична наявність результатів виконаних робіт (їх реальних наслідків). Висновки про відсутність реальних наслідків зроблені на підставі опосередкованих даних про господарську діяльність ТОВ «Тревел Компані Плюс».
Суд звертає увагу, що контролюючий орган не вчинив жодних дій, щодо забезпечення проведення зустрічної перевірки ТОВ «Тревел Компані Плюс» щодо взаємовідносин з ТОВ "АМСТОР" за період грудень 2015 року, отже, наявність у податкового органу під час перевірки платника податків певної інформації про господарську діяльність його контрагентів, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не слугує беззаперечним доказом невиконання сторонами правочинів власних господарських зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг).
Таким чином, є всі підстави стверджувати, що в Акті лише відтворено інформацію стосовно господарської діяльності контрагента позивача, що ґрунтується на суб'єктивних думках та припущеннях посадових осіб контролюючого органу.
Отже, зі змісту Акту переірки вбачається, що податковим органом в дійсності факт надання ТОВ «Скай Білд» (ТОВ «Сапсан-М») та ТОВ «Тревел Компані Плюс» на користь позивача послуг та їх використання у господарській діяльності не перевірявся, безпосередньо аналіз поданих фінансово-господарських документів не здійснювався, а в акті лише відтворено інформацію стосовно господарської діяльності контрагентів позивача, що ґрунтується на суб'єктивних думках та припущеннях посадових осіб контролюючого органу.
Відповідачем не перевірялась фактична наявність результатів виконаних робіт/наданих послуг (їх реальних наслідків) за місцем їх виконання. Висновки про відсутність реальних наслідків зроблені на підставі опосередкованих даних про фіктивну діяльність ТОВ «Скай Білд» (ТОВ «Сапсан-М») та ТОВ "Тревел Компані Плюс».
Пунктом 2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого Законодавства, платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року № 727, визначено, що акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з п. 5 розділу ІІ зазначеного Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Проте, Акт перевірки, на підставі якого було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не містить жодної доказової інформації і фактичних даних, які свідчили б про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Судом встановлено, що під час господарських взаємовідносин з ТОВ «Скай Білд» (ТОВ «Сапсан-М») та ТОВ «Тревел Компані Плюс» позивачем отримано реальні роботи та послуги, результати яких були використані у його господарській діяльності, а отже спрямовані на отримання прибутку.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення законного судового рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АМСТОР" - задовольнити повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 72 - 77, 90, 139, 246 - 247, 249, 255, 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Копію рішення направити всім сторонам по справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до сатті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський