Справа № 804/7046/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року Справа № 804/7046/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняБурцевій Я.Е.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 Чохелі Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування частково податкових повідомлень-рішень №, №, № від 18.07.2017р., вимоги №Ф- від 18.07.2017р.

ВСТАНОВИВ:

30.10.2017р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.07.2017р. в частині збільшення податку з доходів фізичних осіб на суму 5775 грн. та застосовану штрафну санкцію у сумі 1443,75 грн.;

- визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.07.2017р. у розмірі 457,50 грн. та штрафної санкції у розмірі 114,50 грн.;

- визнати протиправним та частково скасувати рішення № від 18.07.2017р. про застосування штрафної санкції у розмірі 2533,10 грн.;

- визнати протиправним та скасувати частково Вимогу про сплату боргу від 18.07.2017р. №Ф- в сумі 13359,50 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. про що складено акт перевірки №6499/04-3в-13-03/ від 19.06.2017р. за висновками якого встановлені порушення позивачем ст.ст.44,49,177, 181,183,187,203 Податкового кодексу України, ст.ст. 4,6,7,8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Наказу Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481 «Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність» та на підставі вказаного акту були прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення за якими позивачеві було визначено збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 9468,75 грн. за порушення п.177.4. п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України за податковим повідомленням-рішенням №; застосовано штрафні санкції за донарахування єдиного внеску у загальній сумі 2753,10 грн. за рішенням №; збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору та нараховано штрафні санкції у загальному розмірі 759,38 грн. за порушення пп.1.2 п.16-1 підр.10 розд. ХХ та ст. 177 Податкового кодексу України за податковим повідомленням-рішенням №; винесено вимогу №Ф- від 18.07.2017р. щодо сплати боргу по єдиному внеску у розмірі 15559,50 грн. Позивач частково не погоджується з висновками викладеними в Акті перевірки та з винесеними на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою, вважає їх помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи та виникли в результаті невірного тлумачення наданих документів та чинного законодавства України, оскільки, при заповненні декларацій про майновий стан і доходи за 2014 рік № від 05.02.2015р. та за 2015 рік № від 18.01.2016р. позивачем брались дані з Книги обліку доходів та витрат, відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 02.10.2015р. №859 «Про затвердження форми податкової декларації про майновий стан і доходи», а згідно до Наказу №481 дані Книги обліку доходів та витрат мають підтверджуватися відповідними документами, зокрема, доходи можуть підтверджуватися виписками з банків. Відповідно до банківських виписок, грошові кошти отримані позивачем в загальній сумі 8000,00 грн. за 2014 рік та 30500,00 грн. за 2015 рік надходили від ОСОБА_6, яка є дружиною позивача. Позивач зазначає, що вказані суми доходу заносилися до Книги обліку доходів і витрат за 2014р. та 2015р., а тому вважає, що донарахування єдиного соціального внеску за 2014-2015 роки в сумі 13359,50 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 2533,10 грн., вимога №Ф- від 18.07.2017р. про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2014-2015 роки в сумі 13359,50 грн., військового збору за 2015 рік в сумі 457,50 грн. та штрафна санкція в сумі 114,38 грн. є неправомірним, оскільки позивачем не було вчинено порушення щодо заниження отриманого чистого доходу, а відповідно, не було вчинено і порушень щодо не нарахування єдиного соціального внеску та військового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, у письмових запереченнях на позов просив у задоволенні позову відмовити повністю посилаючись на те, що контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. про що складено акт перевірки №6499/04-3в-13-03/НОМЕР_1 від 19.06.2017р. за висновками якого встановлені порушення позивачем законодавства України. Перевірка правильності визначення одержаного доходу здійснювалася на підставі: книги обліку доходів та витрат, виписок банку про рух грошових коштів, відомостей з Центральної Бази Даних ДФС України, книг обліку розрахункових операцій, відомостей нарахування заробітної плати, звітності підприємця, а згідно перелічених документів та інформації встановлено, що ФОП ОСОБА_8, в деклараціях про майновий стан і доходи за 2014 та 2015 рік, занизив показники одержаного доходу на 38500,00 грн.: 2014 рік -8000,00 грн., 2015 рік - 30500,00 грн. Представник відповідача зазначив, що згідно наданих виписок банку про рух грошових коштів по рахунку № НОМЕР_3, відкритому в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", встановлено, що протягом 2014 -2015 років на рахунок надходили грошові кошти від осіб, які не є найманими працівниками ФОП ОСОБА_8 В порушення пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, пункту 6 та пункту 9 Наказу Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481 „Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність" позивачем, у графи № 2 Книги обліку доходів і витрат № 4661/1/2 від 12.05.06 не занесено дохід, що надійшов по рахунку № НОМЕР_3, відкритому в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", в 2014 році всього у розмірі 8000,00 грн., у 2015 році всього у розмірі 30500,00 грн., що і стало підставою для винесення оспорюваних податкових повідомлень-рішень та вимоги. Враховуючи, що покупцем товару позивача є кінцевий споживач такі надходження коштів є коштами від реалізації товару. Щодо податкового повідомлення-рішення по нарахуванню військового збору, рішення про застосування штрафних санкцій за не нарахування ЄСВ та оспорюваної вимоги за якою донараховані ЄСВ то відповідач вказує на те, що вказане порушення сталося внаслідок встановлення проведеною перевіркою заниження позивачем отриманого чистого доходу від підприємницької діяльності у 2014р. - 8000,00 грн., у 2015р. - 30500,00 грн, а тому вважає, що відповідач під час винесення оспорюваних рішень діяв на підставі та у межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець 23.03.2005р. за адресою: 49130, АДРЕСА_1, з 01.04.2005р. перебуває на обліку в Лівобережній об'єднаній ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, та з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. був платником, зокрема, податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, військового збору та ЄСВ з підприємницької діяльності, що підтверджується відомостями, наведеними у акті перевірки, які не оспорюються сторонами (а.с.9-23).

У період з 29.05.2017р. по 12.06.2017р. контролюючим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. за результатами якої був складений акт №6499/04-3в-13-03/НОМЕР_1 від 19.06.2017р. за висновками якого встановлені наступні порушення, а саме:

-п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в частині заниження одержаного доходу у розмірі 38500,00 грн., у тому числі за 2014р. на суму 8000,00 грн. та за 2015р. на суму 30500,00 грн.;

-п.1.2 п.16-1 підр. 10 р. ХХ, ст. 177 Податкового кодексу України, в частині заниження одержаного доходу за 2015 рік у розмірі 30500,00 грн., що призвело до заниження до оподаткування військовим збором чистого (оподатковуваного) доходу в розмірі 30500,00 грн.;

- п.2 ч.1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року №2464-VI перевіркою встановлено заниження бази до сплати єдиного соціального внеску за 2014 - 2016 роки;

- п. 44.3 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-ІУ (із змінами та доповненнями) з частині не надання інформації з необхідними підтверджуючими документами до перевірки;

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, Наказу Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481 «Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність" щодо форми Книги обліку доходів і витрат та порядку її заповнення в частині відсутності записів пов'язаних з витратами та доходами (а.с.9-23).

На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 18.07.2017р. були прийняті наступні рішення, а саме:

1) податкове повідомлення-рішення №, за яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 9468,75, в тому числі за податковим зобов'язанням - 7575,00 грн., за штрафними санкціями - 1893,75 грн. (а.с.26,27);

2) податкове повідомлення-рішення №, за яким збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати військового збору у загальній сумі 759,38 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням - 607,50 грн., за штрафними санкціями - 151,88 грн. (а.с.28-29);

3) рішення №, за яким застосовано штрафні санкції за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 2753,10 грн. (а.с.24-25);

4) вимогу №Ф-, за якою заборгованість з єдиного внеску станом на 18.07.2017р. становить 15559,50 грн. (а.с.30).

Позивач оспорює вищевказані рішення, просить визнати їх протиправними та частково скасувати посилаючись на те, що вказані рішення прийняті неправомірно, не відповідають обставинам справи та виникли в результаті невірного тлумачення наданих документів та чинного законодавства України, оскільки позивачем не було вчинено порушення щодо заниження отриманого чистого доходу у період 2014-2015рр.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 19.06.2017р. та підтверджено також і представниками позивача та відповідача у судовому засіданні, підставою для нарахування вищевказаних грошових зобов'язань стало порушення позивачем ст.ст.44,49,177, 181,183,187,203 Податкового кодексу України, ст.ст. 4,6,7,8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Наказу Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481 «Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність», а саме: у графи №2 Книги обліку доходів і витрат № 4661/1/2 від 12.05.2006 не занесено дохід, що надійшов по рахунку № НОМЕР_3, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк», в 2014 році від ОСОБА_6 та ОСОБА_9 всього у розмірі 8000,00 грн. та у 2015 році від ОСОБА_6 та ОСОБА_10 всього у розмірі 30500,00 грн., згідно інформації, що наведена в акті перевірки та наданих представником позивача пояснень, серед найманих працівників зазначені особи не значаться. Згідно виписок банку реєстраційні номери облікових карток платників податків, по зазначеним операціям, щодо надходження грошових коштів, - відсутні. Враховуючи, що покупцем товару позивача є кінцевий споживач такі надходження коштів є коштами від реалізації товару. Окрім того, перевіркою правильності визначення оподатковуваного доходу, відображеного в податкових деклараціях про майновий стан і доходи з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, встановлені розбіжності оподатковуваного доходу, зокрема, за 2014 рік у розмірі 8000,00 грн., за 2015 рік у розмірі 30500,00 грн., які виникли за рахунок зазначених порушень. Крім того, у зв'язку з тим, що перевіркою встановлено заниження отриманого чистого доходу позивачем від провадження господарської діяльності за вказаний період, позивачем не доплачено військовий збір та не нараховано ЄСВ у встановленому законодавством розмірі (а.с.9-23).

Такі висновки посадових осіб контролюючого органу ґрунтуються на нормах чинного податкового законодавства, виходячи з наступного.

Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення № про збільшення позивачеві грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування та застосування штрафної санкції у оспорюваному розмірі 7218,75 грн., суд виходить з наступного.

Згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування для фізичних осіб - підприємців, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.5 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481 затверджено „Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність" (далі - Порядок).

Згідно п. 1 Порядку, фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Пунктом 6 Порядку, визначений порядок занесення відомостей до Книги.

Відповідно до п.п. 6.2 п. 6 Порядку, встановлено, що у графі 2 Книги відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Пунктом 9 Порядку встановлено, що дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Обов'язок щодо ведення в установленому порядку обліку доходів і витрат та складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків та зборів покладений на платника податку п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16 ПК України.

Так, як встановлено судом із наданих копій звітів про дебетові та кредитові операції по рахунку НОМЕР_3 за періоди з 01.07.2014р. по 30.09.2014р., з 01.10.2014р. по 31.12.2014р., з 01.01.2015р. по 31.03.2015р. та з 01.04.2015р. по 30.06.2015р. вбачаються готівкові надходження власних коштів у 2014 році від ОСОБА_6 та ОСОБА_9 всього у розмірі 8000,00 грн. та у 2015 році від ОСОБА_6 та ОСОБА_10 всього у розмірі 30500,00 грн., що не заперечується представником позивача та підтверджується копіями вищезазначених звітів (а.с.63-82).

Разом з тим, представником позивача в ході судового розгляду справи не було надано суду жодних доказів того, що вказані вище суми коштів були внесені позивачем до графи №2 Книги обліку доходів і витрат за 2014р. - у сумі 8000,00 грн., за 2015р. - у сумі 30500,00 грн., відповідної копії Книги доходів і витрат за вказаний період на вимогу суду надано не було.

Як зазначила представник позивача у ході судового розгляду справи вказані кошти вносила на рахунок позивача його дружина, це були її власні кошти, проте навіщо дружина позивача вносила ці кошти, з якою метою, та за які послуги пояснити не змогла, як і не змогла надати пояснень на спростування доводів відповідача про не відображення позивачем цих коштів у Книзі доходів і витрат.

Представник позивача послалася лише на те, що позивач не знав про необхідність занесення цих коштів у тому числі і до Книги доходів і витрат у разі, якщо вони вносяться на банківський рахунок.

За таких обставин, приймаючи до уваги пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм законодавства, які відображені в акті перевірки від 19.06.2017р., є обґрунтованими та такими, що відповідають наданим представниками сторін поясненням та дослідженими судом документам.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору у оспорюваній сумі 457,50 грн. - основного платежу та штрафних санкцій у сумі 114,38 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Статтею 163 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх сходження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено підпунктами 164.2.1 - 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. Крім того, до цього переліку включаються інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Податкового кодексу України, що передбачені п.п.164.2.20 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Згідно з п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу України (пп.1.4 п. 16-1 підр. 10 р. XX Податкового кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, оскільки проведеною перевіркою встановлено заниження чистого доходу позивачем від провадження господарської діяльності за 2014р. - 8000,00 грн., у 2015р. - 30500,00 грн. то, відповідно, зазначене призвело і до заниження розміру військового збору, що підлягав сплаті за зазначені періоди, оскільки із вказаних сум не було сплачено військовий збір.

Вказані факти представником позивача також не були спростовані жодними належними та допустимими доказами у ході судового розгляду справи, а тому суд приходить до висновку про правомірність прийняття цього податкового повідомлення-рішення.

Що стосується оспорюваного рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 2533,10 грн., а також і вимоги №Ф- на суму 13359,50 грн. то, відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців нараховується „на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності".

Пунктом 3 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та З частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» було визначено, що за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків у 2014 році та 10 відсотків у 2015 році зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

За результатами проведеної перевірки встановлено заниження позивачем показників чистого доходу за 2014р. - у сумі 8000,00 грн., за 2015р. - у сумі 30500,00 грн., внаслідок чого не було нараховано ЄСВ у встановленому законодавством розмірі, що підтверджується даними акту перевірки.

Представником позивача вказані вище факти не спростовані будь-якими доказами, а тому суд приходить до висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій за не нарахування у встановленому розмірі ЄСВ та правомірність донарахування сум ЄСВ за оспорюваними рішеннями та вимогою у відповідності до вимог податкового законодавства та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Представником позивача у ході судового розгляду справи не було надано суду жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про протиправність прийнятих контролюючим органом оспорюваних податкових повідомлень-рішень та вимоги з урахуванням наведених вище встановлених судом обставин та норм чинного законодавства України в оспорюваній частині.

Також не було надано представником позивача і належних доказів про внесення спірних сум до Книги обліку доходів і витрат та не вчинено будь-яких процесуальних дій щодо надання таких доказів суду.

Разом з тим, відповідачем наведено достатньо підстав, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень та вимоги з урахуванням вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність наведених вище податкових повідомлень-рішень в оспорюваній частині у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що викладені у акті перевірки обставини, які слугували підставами для прийняття оспорюваних рішень є правомірними та такими, що прийняті у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування частково податкових повідомлень-рішень №, №, № від 18.07.2017р., вимоги №Ф- від 18.07.2017р. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений - 23.01.2018р.

Суддя С.О. Конєва