Справа № 336/1454/17(2-а/336/159/2017)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"17" січня 2018 р. справа № 336/1454/17
м. Дніпро

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2017 року (суддя Галущенко Ю.А., м. Запоріжжя)

у справі № 336/1454/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій, -

встановив:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком з 26 січня 2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 рр.);

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 26 січня 2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України, за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 рр.), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що 26.09.2006 року позивачу призначено пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку по списку № 2 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Станом на день призначення пенсії позивачу виповнилось 55 років, отже, пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивачу призначено бути не могло. Пенсія зі зниженням пенсійного віку Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачена.

Оскільки 25.09.2011 року позивачу виповнилось 60 років, 26.09.2011 року позивач отримав право на призначення пенсії за віком на загальних підставах. Умовою для призначення зазначеного виду пенсії є досягнення 60-річного віку. Таким чином, позивачу має бути призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14, у частині першій статті 9 Закону України 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Пенсія зі зниженням пенсійного віку зазначеним законом не передбачена.

Перехідні положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" роз'яснюють, зокрема, що виплата і доставка пільгових пенсій та за вислугу років здійснюється Пенсійним фондом тимчасово, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні Фонди, оскільки вони не є пенсіями за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 26.09.2006 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ч. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та перебуває на обліку у відповідача.

26.01.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити пенсію відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014-2016 рр.).

Листом № 73/Б-1 від 06.02.2011 року позивачу було відмовлено у задоволенні зазначеної заяви. Відмова мотивована тим, що з 26.09.2006 року позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах (список № 2) відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Порядок обчислення стажу та заробітку відбувається відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Позивачу вже первинно призначено пенсію за віком довічно відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тому пенсію розраховано вірно відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки переведення на один і той же вид пенсії чинним законодавством не передбачено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову позивачу задоволенні позову, оскільки переведення на іншу пенсію в межах одного виду пенсії чинним законодавством не передбачено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позову на підставі наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим законом призначалися наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до п. "б" ч.1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції на час призначення пенсії позивачу, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і підпунктом 3 пункту 2 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування".

Отже, дія Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" і Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах.

Частиною 3 статті 45 цього Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З наведеного вбачається, що частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивачу вже призначено пенсію за віком відповідно до п. "б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка була розрахована за правилами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Цей вид пенсії не є іншим в розумінні статті 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки у відповідача відсутні підстави для повторного призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Посилання позивача висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 31.03.2015 року №21-612а14 є помилковим, оскільки спірні правовідносини між сторонами по цій справі виникли з приводу призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників за три календарні роки, які передують року призначення пенсії (за 2010-2012 роки), особі, яка отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Інші доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2017 року у справі № 336/1454/17 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко