Справа № 428/7486/17
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року справа №428/7486/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області (суддя - Юзефович І.О.) від 08 грудня 2017 року (повне судове рішення складено08 грудня 2017 року) у справі № 428/7486/17 за позовом ОСОБА_2 до інспектора 1-ої роти батальйону УПП в м.Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному лейтенанта патрульної поліції Василенка О.О. про скасування постанови серії АР№465126 від 30.06.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до інспектора 1-ої роти батальйону УПП в м.Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному лейтенанта патрульної поліції Василенка О.О. про визнання дій патрульної служби такими, що не відповідають певним статтям Закону України «Про національну поліцію»; скасування постанови АР№465126 від 30.06.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2017 року адміністративний позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що підтвердженням проведення процедури розгляду справи відповідачем згідно КУпАП мали б бути або залучення фото- відеофіксації порушення, або протокол або залучення свідків тощо. Відповідачем не було надано наведені докази, що свідчить про те, що процедури розгляду справи перед винесенням постанови відповідач не провів зовсім. А це означає, що постанова була винесена без розгляду справи. Позивач також вважає, що відповідачем не було встановлено певні обставини, а саме: хто керував авто під час в'їзду (в автомобілі я знаходився не один), не встановив час і дату такого в'їзду (авто могло потрапити туди за декілька днів). Виходячи з приписів вимог ч.1 ст.283 КУпАП перед тим, як виносити постанову і рішення по ній, патрульний повинен був провести процедуру розгляду справи, що останнім не було зроблено. Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою серії АР №465126 від 30.06.2017 року у справі про адміністративне правопорушення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, до позивача було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Наведена постанова була винесена відповідачем внаслідок встановленого порушення позивачем вимог ПДР України, а саме: керуючи т/з Kia Cerato, д.н. НОМЕР_1, 30.06.2017р. о 10год. в м. Сєвєродонецьку по пр. Хіміків заїхав на територію Автовокзалу із порушенням вимог дорожнього знаку 3.21 «в'їзд заборонено», чим порушив п.8.4 (в) ПДР України.

У відповідності до п. 8.1, 8.2 8.4 (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Дорожні знаки поділяються на групи, зокрема заборонні знаки,які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Пунктом 3 «Заборонні знаки» Розділу 33 «;Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306, передбачено дорожній знак 3.21 "Вїзд заборонено", яким забороняється в'їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в'їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в'їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9; запобігання вїзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлена відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил зупинки, стоянки, у вигляді накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно до вимог статті 254 Кодексу України про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

За приписами статті 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зареєстр. в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N1408/27853,затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно до п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, фото- відео фіксація порушення, складання протоколу про адміністративне правопорушення або залучення свідків, у спірних правовідносинах, не є обов'язковим.

Згідно до вимог ч.2 ст.72 КАС України довести правомірність своїх дій чи бездіяльності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності, закріпленого у ст..11 КАС України, сторона має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова по справі про адміністративне правопорушення складена відповідачем у відповідності до вимог ст.283 КУпАП.

Позивач не надав належних доказів на спростування встановленого порушення вимог п.8.4 (в) ПДР України. Постанова про накладення адміністративного стягнення підписана позивачем без зауважень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечував ту обставину, що відповідачем було зафіксовано факт його виїзду з території автовокзалу, де встановлено дорожній знак 3.21 «в'їзд заборонено». Ті обставини, що відповідачем не було зафіксовано безпосередньо факт в'їзду на територію автовокзалу, на думку колегії суддів, не спростовує наявність факту порушення позивачем вимог п.8.4 (в) ПДР України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 205, 271, 272, 286, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2017 року у справі № 428/7486/17 - залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2017 року у справі № 428/7486/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

Сухарьок М.Г.