Справа № 163/2550/17
Суддя: Павлусь О. С.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/2550/17
Провадження № 2-а/163/5/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року Любомльський районний суд Волинської області у складі: головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №5 батальйону УПП в місті Рівному ДПП рядового поліції Кухоцького Олексія Васильовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови та закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2017 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти №5 батальйону УПП в місті Рівному ДПП рядового поліції Кухоцького Олексія Васильовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови та закриття провадження у справі.

Свій позов мотивує тим, що 21.09.2017 року він, керуючи автомобілем марки «IVECO» з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_1/НОМЕР_2, рухався по трасі Ковель-Київ у напрямку міста Київ. Приблизно о 19 годині 20 хвилин його зупинив інспектор роти №5 батальйону УПП в м. Рівне ДПП Кухоцький О.В. і звинуватив в тому, що він, нібито, віз вантаж, габарити якого перевищують нормативно встановлені, не маючи на це відповідного дозволу. Як наслідок, відносно нього було винесено оскаржувану постанову, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Вважає вищевказану постанову незаконною з огляду на те, що вимірювання габариту ширини вантажу взагалі не проводилося.

Позивач у судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про підтримання поданої заяви та розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, на адресу суду скерував письмові заперечення, у яких вказав на безпідставність позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що на патрульну поліцію покладено обов'язок стежити за дотриманням правил перевезення великогабаритного та великовагового вантажу, а саме, перевірки наявності у водія транспортного засобу, який перевозить вантаж, дозволу на перевезення великогабаритного або великовагового вантажу. Інспектор патрульної поліції аж ніяк не виконує функції, покладені на представників Укртрансбезпеки, щодо здійснення габаритно-вагового контролю, наслідком чого є видача відповідного Акта. Тому перевірка наявності дозволу на перевезення великогабаритного та великовагового вантажу проходить не на стаціонарних постах або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю, а в зоні контролю ПДР певного інспектора поліції. Саме відсутність дозволу на перевезення великогабаритного вантажу стала наслідком винесення оскаржуваної постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка інспектором поліції виносилась у відповідності до п.10 розділу ІІІ "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 №1395, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Додатковим доказом вчинення ОСОБА_3 порушення ПДР є відеозапис з відеокамери на форменому одязі поліцейського, який додав до заперечення. Окрім цього, зацікавленості у відповідача на притягнення позивача до адміністративної відповідальності не було. Зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст.283 КУпАП, а дії інспектора Кухоцького О.В. здійснені у повній відповідності до законодавства, в межах наданих йому повноважень та покладених обов'язків.

Виходячи з положень ч.3 ст.268 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №711679 від 21.09.2017 (а.с.2) слідує, що позивача визнано винним в тому, що він, керуючи автомобілем марки «IVECO» з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_1/НОМЕР_2, 21.09.2017 о 19:20 год. в місті Сарни по вулиці Белгородська, перевозив вантаж, що перевищує габарити (ширина - 2,6 м, висота - 4 м, довжина - 22 м), без відповідного на це дозволу Національної поліції, чим порушив п. 22.5 і п. 32.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 132-1 КУпАП

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення за ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Відповідно до статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Стаття 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Частиною 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З Правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, затверджених Постановою КМУ № 30 від 18.01.2001 року (далі - Порядок) вбачається, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 ПДР встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Отже, для притягнення особи за порушення зазначених вимог ПДР України перш за все необхідно встановити факт переміщення транспортним засобом, зокрема, у даному випадку, великогабаритного вантажу.

Згідно п.1.10 ПДР України, габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Пунктом 2.4.1 ПДР України передбачено, що у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах "а", "б" і "г" пункту 2.1 цих Правил; б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.

Відповідно до п. 2.4.2 ПДР України, у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

Згідно п.п.3, 15, 20 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 (далі - Порядок), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., N 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (п.п.3 п.2 Порядку).

Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (п.п.2 п.2 Порядку).

Вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики (п.п.6 п.2 Порядку).

Вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (п.12 Порядку).

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (п.13 Порядку).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п.18 Порядку).

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України (п.21 Порядку).

Як встановлено у справі, відповідач, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності, зробив висновок, що останній переміщував великогабаритний вантаж, ширина якого перевищила 2,6 м, однак, які саме заміри становив вантаж не вказано, результати проведеного вимірювання, у встановленому п.18 Порядку, відповідачем не зафіксовані.

Поміж цього, з відеозапису з нагрудної відеокамери відповідача доданого до заперечень, вбачається, що заміри проводилися вимірювальним приладом - рулеткою на місці зупинки транспортного засобу.

Однак, проведені відповідачем у такий спосіб заміри, в силу вищенаведених положень ПДР України та Порядку, затвердженого постановою КМ України від 27.06.2007 року №879, не є допустимим доказом доведення факту переміщення транспортним засобом великогабаритного вантажу, оскільки здійснення замірів вантажу рулеткою та на місці зупинки транспортного засобу, а не у спеціально відведеному для таких замірів місці, не відповідають вимогам габаритно-вагового контролю. При цьому, доказів відповідності вимірювального приладу (рулетки), який застосовував відповідач, положенням п.п.6 п.2, п.12, п.13 Порядку відповідачем суду не надано, тим самим не спростовано доводів позивача, на які він посилався у позовній заяві.

Отже, факт переміщення позивачем великогабаритного вантажу в розумінні п.п.3 п.2 Порядку, затвердженого постановою КМ України від 27.06.2007 року №879, відповідачем у передбачений законодавцем спосіб не встановлено та перед судом не доведено.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленими статтями 283, 284 КУпАП. В ній зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адмінправопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів, тощо.

Чи здійснювалось вимірювання габариту ширини-висоти-довжини вантажу, в тому числі за допомогою спеціального технічного засобу (обладнання), яке має метрологічні характеристики і відповідає вимогам вищезазначеного Закону, із матеріалів доданих до оскаржуваної постанови не представляється за можливе встановити, оскільки жодних документів додано не було.

Виходячи з наведеного, суд вважає, доведеним твердження позивача про відсутність з боку відповідача інформації про здійснене останнім вимірювання, що в свою чергу підтверджує порушення порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України визначено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на вищевикладене та встановлені у справі обставини, суд вважає, що стороною відповідача не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній факти належними та допустимими доказами, в порядку ст.251 КУпАП, які в даному випадку кореспондуються до Порядку, затвердженого постановою КМ України від 27.06.2007 року №879, не підтверджені, а наведені у ній висновки щодо переміщення позивачем великогабаритного вантажу розцінюються не інакше, як припущення, що в силу ст.62 Конституції України, є неприпустимим.

Таким чином, суд визнає, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не дотримано вимог ст.ст.245, 251, 280 КУпАП, що потягло за собою необґрунтоване притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв'язку із чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 286 ч.3 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без зміни, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Керуючись статтями 243, 246, 254, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати дії інспектора роти №5 батальйону УПП в місті Рівному ДПП рядового поліції Кухоцького Олексія Васильовича по складенню постанови серії АР №711679 від 21.09.2017 року неправомірними.

Постанову серії АР №711679 від 21.09.2017 року про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.132-1 КУпАП, - закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.