Справа № 220/1941/12
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2013-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №220/1941/12
Головуючий у 1-й інстанції: Скрицький Л.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2013 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Гонтарука В. М.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

при секретарі: Ковальчук О.В.

за участю представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області на постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 серпня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області в особі державного виконавця протиправними, постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 травня 2012 року незаконною та її скасування, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 серпня 2012 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області в особі державного виконавця протиправними, постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 травня 2012 року незаконною та її скасування.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Мотивами апеляційної скарги особа, яка її подала, зазначає порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 21 березня 2013 року апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, просила вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача з вимогами апеляційної скарги не погодився, оскільки вважає, що постанова суду, прийнята за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції, є законною та обгрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Відповідно до фактичних обставин справи, 04 квітня 2012 року Погребищенським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист №2-а-484/10, яким зобов"язано управління Пенсійного фонду України в Погребищенському районі перерахувати та виплатити ОСОБА_4 пенсію з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", за шість місяців до дня звернення до суду - з 07 червня 2010 року по 07 грудня 2010 року - з урахуванням проведених виплат. Зобов"язано управління Пенсійного фонду України в Погребищенському районі щомісячно виплачувати ОСОБА_4, передбачену ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" надбавку до пенсії розміром 30 % мінімальної пенсії за віком, - із встановленого чинним законодавством на час виконання цієї постанови розміру мінімальної пенсії за віком, починаючи з 07 грудня 2010 року- дня зернення до суду, - і по день припинення такого права позивача.

11 травня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

29 травня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3М постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-484/10.

Разом з тим, позивач ні постанови про відкриття виконавчого провадження, ні постанови про закінчення виконавчого провадження не отримувала.

На звернення позивача за підписом начальника управління державної виконавчої служби направлено останній лист, з тексту якого позивачу стало відомо про винесення відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи вказане, позивач звернулась до суду з вимогою про її скасування, мотивуючи свою позицію тим, що боржником не виконано в повній мірі рішення суду

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з його обгрунтованості.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судовому рішенні, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає таку позицію суду першої інстанції хибною, з огляду на таке.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон) підставами для закінчення підготовчого провадження є:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов"язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разу ліквідації боржника - юридичної особи;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав, у випадку, передбаченому частиною 3 статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред"явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості з спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Як встановлено колегією суддів, виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч.1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас, частиною 3 статті 75 Закону передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону державний виконавець зобов"язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, як встановлено судовою колегією в ході з"ясування обставин по справі, державним виконавцем після отримання листа управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області про часткове виконання суду не вживались будь-які подальші заходи щодо виконання виконавчого листа №2-а-484/10.

Так, згідно з положеннями частини 1 статті 263 КАС України та статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, має право звернутись до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Можливість державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження звернутися до органу, який видав виконавчий документ, за роз"ясненням рішення, із заявою про видачу дубліката виконавчого документа, порушувати клопотання про встановлення чи зміни порядку і способу виконання, відстрочку та розстрочку виконання рішення передбачена також абзацом 9 частини 3 статті 5 Закону.

У разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання виконавче провадження може бути зупинено (пункт 1 статті 35 Закону).

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що державний виконавець не здійснив усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду та передчасно і без достатніх підстав закінчив виконавче провадження та повернув виконавчий документ до суду, який його видав. Цими діями порушено право стягувача, оскільки з огляду на положення статті 38 Закону завершене відповідно до пункту 11 частини першої статті 37 цього Закону, з підстав, визначених частиною третьою статті 76 цього Закону виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Також суд апеляційної інстанції виходить із визначеного частиною першою та другою статті 8 КАС принципу верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Застосування судами при розгляді справ Конвенції прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду як джерела права передбачене статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Оскільки стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження, невиконання судового рішення є порушенням прав позивача, проголошених статтею 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод.

У справі "Жовнер проти України" Європейський суд з прав людини Рішенням від 29 червня 2004 року визнав, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Також Європейський суд з прав людини у Рішенні від 13 липня 2006 року у справі "ОСОБА_1 проти України" зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов"язком держави.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 03 серпня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області в особі державного виконавця протиправними, постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 травня 2012 року незаконною та її скасування - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 березня 2013 року .

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Драчук Т. О.

ОСОБА_5