Справа № 815/6284/13-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2018 Київ К/9901/1072/18 К/9901/1074/18 815/6284/13-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Білгород-Дністровського міського відділу з обслуговування міста Білгорода-Дністровського та Білгород-Дністровського району Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року (головуючий суддя Вербицька Н.В., судді - Яковлев Ю.В., Коваль М.П.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Білгород-Дністровського міського відділу з обслуговування міста Білгорода-Дністровського та Білгород-Дністровського району Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, треті особи: Одеська обласна організація профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень, наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення втраченого заробітку за час дії наказів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - ГУМВС України в Одеській області), Білгород-Дністровського міського відділу (з обслуговування міста Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - Білгород-Дністровський МВ), треті особи: Одеська обласна організація профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнень до позову просив: скасувати пункт 5 наказу ГУ МВС України в Одеській області від 5 липня 2013 року № 1442 в частині оголошення про неповну посадову відповідність підполковнику міліції ОСОБА_3; скасувати рішення Кадрової комісії ГУМВС в Одеській області від 31 липня 2013 року № 16 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України через скорочення штатів; скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області від 5 серпня 2013 року № 402 о/с про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення) (у запас через скорочення штатів); поновити позивача з 5 серпня 2013 року на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника сектора охорони громадського порядку Білгород-Дністровського МВ (з обслуговування м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району) ГУ МВС України в Одеській області; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Білгород-Дністровського МВ на користь позивача втрачений заробіток за час дії наказу у розмірі 4488,25 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 26 988,25 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Одеській області від 5 липня 2013 року № 1442 в частині оголошення ОСОБА_3 про неповну посадову відповідність.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Одеській області від 5 серпня 2013 року № 402 о/с про звільнення позивача із займаної посади за пунктом 64 «г» Положення (у запас через скорочення штатів).

Поновлено ОСОБА_3 на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника сектора охорони громадського порядку Білгород-Дністровського міського відділу (з обслуговування м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району) ГУ МВС України в Одеській області з часу звільнення, тобто з 5 серпня 2013 року.

Стягнуто з Білгород-Дністровського МВ на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 36986,31 грн.

Закрито провадження у справі в частині стягнення з Білгород-Дністровського МВ на користь позивача моральної шкоди у розмірі 26 988,25 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, відповідачі звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року залишити в силі.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 20 та 21 січня 2015 року відкрито касаційні провадження за вказаними касаційними скаргами.

Позивач скористався своїм правом та надіслав до суду заперечення на касаційні скарги, в яких зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення.

Вказану справу згідно з Протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 3 січня 2018 року передано для розгляду касаційних скарг колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 з листопада 1995 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. З січня 2013 року займав посаду начальника сектора охорони громадського порядку Білгород-Дністровського МВ.

6 червня 2013 року до ГУМВС України в Одеській області від прокуратури Одеської області надійшло подання Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури про усунення причин та умов, що сприяли порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства в діяльності Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області, допущених при реєстрації заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення.

На виконання вказаного подання наказом ГУМВС України в Одеській області від 13 червня 2013 року № 1263 співробітникам штабу ГУМВС України в Одеській області доручено забезпечити проведення службового розслідування.

Співробітниками штабу ГУМВС України в Одеській області перевірено дотримання вимог обліково-реєстраційної дисципліни особовим складом Білгород-Дністровського МВ про що складено відповідну довідку.

За результатами проведеної перевірки, наказом начальника Білгород-Дністровського МВ від 13 червня 2013 року № 517 призначено проведення службового розслідування, за результатами якого 20 червня 2013 року складено відповідний висновок.

На підставі вказаного висновку службового розслідування 20 червня 2013 року Білгород-Дністровським МВ видано наказ № 536, яким за грубе порушення статті 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22 лютого 2006 року, незабезпечення належного контролю за дотриманням законності під час розгляду особовим складом сектору ДІМ матеріалів відповідно до Закону України «Про звернення громадян», порушення вимог наказу МВС України № 1050, т.в.о. начальника міського відділу - начальнику міліції громадської безпеки Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області підполковнику міліції ОСОБА_3 оголошено сувору догану.

З вказаним наказом позивач ознайомлений 20 червня 2013 року.

Наказом ГУМВС України в Одеській області від 05 липня 2013 року № 1442 скасовано за м'якістю пункт 7 наказу Білгород-Дністровського МВ від 20 червня 2013 року № 536 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача та за порушення вимог статті 8 Дисциплінарного статуту, норм ст.216 КПК України, п.п. 3.5, 3.7 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах та підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом МВС № 1050 від 19.11.2012 року, що виразилось у не реєстрації матеріалів про кримінальне правопорушення в журналі єдиного обліку Білгород-Дністровського МВ та безпідставному їх скеруванні до Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури начальника сектора охорони громадського порядку Білгород-Дністровського МВ підполковника міліції ОСОБА_3 попереджено про неповну посадову відповідність.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом МВС України від 14 травня 2013 року № 447 затверджено перелік змін у штатах ГУМВС України в Одеській області.

Відповідно до цього наказу скасовується штат та скорочуються всі посади Білгород-Дністровського МВ.

З метою приведення штатів органів і підрозділів ГУМВС України в Одеській області у відповідність до вимог Наказу Міністерства внутрішніх справ від 17грудня 2009 року № 530 дск «Про нормативне забезпечення організаційно-штатної роботи» та відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України № від 14 травня 2013 року 447 ГУМВС України в Одеській області 5 червня 2013 року видано наказ № 1097, яким оголошено штати органів і підрозділів ГУМВС України в Одеській області та перелік змін у штатах ГУМВС України в Одеській області, а також УКЗ ГУМВС, керівникам органів, підрозділів, в яких проводяться організаційно-штатні зміни, в установленому порядку відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про проацю України доручено попередити всіх без винятку працівників (кожного персонально) про наступне вивільнення і відповідно до частини першої пункту 5 статті 20 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-Х11 «Про зайнятість населення» подати до державної служби зайнятості звіти про заплановане вивільнення працівників.

Позивача 5 червня 2013 року відповідно до вказаних наказів повідомлено про наступне звільнення з органів внутрішніх справ на підставі пункту 64 «г» Положення (через скорочення штатів) та про неможливість подальшого працевлаштування у ГУМВС України в Одеській області.

Відповідно до службової телеграми ГУМВС України в Одеській області № 9/5592 від 29 липня 2013 року ОСОБА_3 був запрошений на засідання кадрової комісії ГУМВС України в Одеській області щодо розгляду питання про подальше проходження служби в органах внутрішніх справ, яка проводилася 31 липня 2013 року.

Згідно протоколу від 31 липня 2013 року № 16 кадрова комісія одноголосно вирішила звільнити позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» Положення (через скорочення штатів).

5 серпня 2013 року ГУМВС України в Одеській області затверджено атестаційний лист за період роботи з січня 2013 року по липень 2013 року, в якому зазначено, що позивач займаній посаді відповідає, підлягає звільненню з органів внутрішніх справ України згідно рішення кадрової комісії через скорочення штатів.

Наказом ГУМВС України в Одеській області від 5 серпня 2013 року № 402о/с позивача звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення (через скорочення штатів). Підставами для прийняття наказу зазначено: наказ Міністерства внутрішніх справ України від 14 травня 2013 року № 447, наказ ГУМВС України в Одеській області від 5 черня 2013 року № 1097, попередження про наступне звільнення від 5 червня 2013 року та рішення Кадрової комісії ГУМВС України від 31 липня 2013 року.

Не погоджуючись з наказами щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності у виді попередження про неповну посадову відповідність та звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з скороченням штатів ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності прийняття наказу про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну посадову відповідність з підстав доведеності обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку висновком службового розслідування. Крім того, суд вважав звільнення позивача із займаної посади за скороченням штату таким, що прийняте внаслідок реорганізації органів внутрішніх справ через скорочення чисельності штату. Оскільки позивач без поважних причин не був присутнім на засіданні кадрової комісії 31 липня 2013 року та будь-яким чином не повідомив керівництво про бажання продовжувати роботу в органах внутрішніх справ, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства. Також судом зазначено, що відповідачем при звільненні позивача через скорочення штатів було враховано, що останній досяг граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ та рішенням кадрової комісії ГУМВС України в Одеській області від 29 березня 2012 року ОСОБА_3 продовжено термін перебування на службі в органах внутрішніх справ на один рік, тобто до 29 березня 2013 року, а також вказано, що одразу після звільнення із займаної посади останнім оформлено документи для отримання пенсії, а отже відсутні підстави для поновлення позивача на посаді.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано процедуру звільнення позивача за скороченням штатів, а саме не було запропоновано переведення на інші посади, а також не було враховано всі обставини, що мали значення для прийняття оскаржуваних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 565-ХІІ) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3640-ІV (далі - Статут).

Відповідно до статті 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно статті 13 Статуту правом накладання дисциплінарних стягнень користуються тільки прямі начальники.

Старший прямий начальник має право протягом одного місяця з дня оголошення особі рядового або начальницького складу наказу про накладення дисциплінарного стягнення посилити, а протягом року - пом'якшити чи скасувати дисциплінарне стягнення, накладене підлеглим йому начальником, якщо встановлено, що воно не відповідає тяжкості вчиненого проступку.

Білгород-Дністровський МВ 20 червня 2013 року, приймаючи наказ № 536 в частині притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, виходив з наявності грубого порушення позивачем вимог ст. 8 Статуту, Закону України «Про звернення громадян», наказу МВС України від 19.11.2012р. № 1050, яким затверджена Інструкція про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, яке виразилось у незабезпеченні належного контролю за дотриманням законності під час розгляду особовим складом матеріалів, зокрема у не реєстрації матеріалів відносно мешканця м.Білгород-Дністровського ОСОБА_2., який злісно порушує правила адміністративного нагляду, та направленні цих матеріалів до Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури.

Відповідно до положень статті 14 Статуту, якою визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності під підпис. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Судами встановлено, що позивач в іншому адміністративному провадженні оскаржив законність та правомірність наказу ГУ МВС України в Одеській області від 20 червня 2013 року № 536. Проте, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2013 року у справі № 815/6299/13-а у задоволенні позову відмовлено, оскільки відповідачем самостійно скасовано оскаржуваний наказ.

У даній справі оскаржується наказ від 5 липня 2013 року № 1442 про зміну виду дисциплінарного стягнення на більш суворе, який як обґрунтовано зазначено судом апеляційної інстанції, видано за відсутністю для цього підстав.

Так, у наказі від 5 липня 2013 року № 1442 відсутнє обґрунтування необхідності та підстав застосування до позивача більш суворого дисциплінарного стягнення, ніж накладеного на підставі наказу від 20 червня 2013 року № 536, в тому числі з урахуванням заподіяної шкоди, попередньої поведінки особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Оскаржуваний наказ містить лише перелік обставин за яких було вчинено порушення, які повторюють обставини вчинення позивачем проступку, викладеного у попередньому наказі від 20 червня 2013 року № 536.

Крім того, судом обґрунтовано зауважено, що накладення на нього дисциплінарного стягнення на підставі наказу від 5 липня 2013 року № 1442 відбулось за відсутності згоди профспілкової організації.

Пунктами 10, 22 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ для охорони своїх професійних, службових, соціально-економічних прав та інтересів можуть об'єднуватись в громадські організації, діяльність яких здійснюється згідно з законодавством.

Частиною 9 статті 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що працівники міліції вправі створювати професійні спілки.

Право кожної людини створювати професійні спілки і входити до них для захисту своїх інтересів закріплене у Загальній декларації прав людини, прийнятій і проголошеній резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначаються Законом України від 15 вересня 1999 року № 1045-ХIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (далі - Закон № 1045-ХIV).

Згідно протоколу профспілкових зборів Білгород-Дністровського МВ від 25 квітня 2013 року, ОСОБА_3 обрано заступником голови первинної профспілкової організації Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області.

Відповідно до частини другої статті 41 Закону № 1045-ХIV зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.

Аналогічні положення містить пункт 9.5 розділу ІХ Галузевої угоди між МВС України, Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України та Професійною спілкою працівників державних установ України на 2012-214рр, а також п.2.1.5 розділу ІІ Колективної угоди між ГУ МВС України в Одеській області та Одеською обласною організацією профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України на 2010-2013рр.

Відповідачем не доведено, що прийняттю оскаржуваного наказу про зміну ОСОБА_3 більш суворого дисциплінарного стягнення передувало отримання згоди профспілкової організації Білгород-Дністровського МВ, членом якої є позивач.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки ГУ МВС України в Одеській області при прийнятті оскаржуваного наказу порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, то останній підлягає скасуванню, як такий що прийнятий в порушення вимог закону та за відсутністю належного обґрунтування.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення позивача із займаної посади за пунктом 64 «г» Положення (через скорочення штатів).

Пункт 64 «г» Положення передбачає, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Загальна процедура проведення скорочення штатів не передбачена нормами Положення, за винятком пункту 45 Положення, відповідно до якого при скороченні штатів передбачено переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі та визначено, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади при скороченні штатів і за станом здоров'я провадиться прямими начальниками в межах наданих їм прав за умови, якщо немає можливості для призначення на рівнозначну посаду.

Відповідно до ст. 42 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з положеннями статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Як встановлено судами, загальна штатна чисельність Білгород-Дністровського міського відділу (з обслуговування міста Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України після організаційно-штатних змін, проведених наказом ГУМВС України в Одеській області від 5 червня 2013 року №1097, зменшилась на дві одиниці, до реорганізації вона становила 303 одиниці, а після реорганізації - 301 одиницю.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що посада, яку обіймав позивач - начальник сектора охорони громадського порядку до звільнення наявна і в новому штатному розписі разом з іншими працівниками сектору, всього 4 особи.

У порівнянні функціональних обов'язків начальника сектору охорони громадського порядку Білгород-Дністровського МВ, які існували як до внесення змін у штатних розклад, так і після, обов'язки керівника підрозділу суттєво не змінились.

Отже судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено про порушення відповідачем норм статті 42 КЗпП України, оскільки позивачу не було запропоновано жодної вакантні посади.

Доводи касаційних скарг про те, що ОСОБА_3 не проявляв зацікавленості в подальшому проходженні служби в органах внутрішніх справ, оскільки не з'явився на засідання кадрової комісії, яке відбулося 31 липня 2013 року є безпідставними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, у цей період знаходився на лікарняному, що підтверджується медичною карткою відомчої поліклініки ГУМВС України в Одеській області. Крім того, про свою хворобу, позивач повідомив Білгород-Дністровським МВ, направивши 31 липня 2013 року телеграму, яка була доставлена у той же день, що підтверджується копією телеграми та листом Одеської філії ПАТ «Укртелеком» від 29 жовтня 2014 року № 749.

Обставини перебування позивача на лікарняному під час проведення засідання кадровою комісією знайшли своє відображення в атестаційному листі, складеному заступником начальника Білгород-Дністровського МВ Масло В.М.

Отже, наявність поважних причин - хвороби стало підставою для неявки позивача на засідання кадрової комісії ГУМВС України в Одеській області 31 липня 2013 року.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що доводи відповідачів про відсутність бажання з боку позивача продовжувати службу, що виразилось у неприбутті на засідання кадрової комісії не відповідають обставинам справи.

Також в касаційних скаргах відповідачі посилаються на правомірність прийняття оскаржуваного наказу про звільнення, вказуючи, що кадрова комісія ГУМВС України в Одеській області, вирішуючи питання про можливість використання позивача на службі, врахувала досягнення ним граничного строку перебування на службі в органах внутрішніх справ та рішення кадрової комісії від 29 березня 2012 року, яким ОСОБА_3 було продовжено термін перебування на службі в органах внутрішніх справ на один рік, тобто до 29 березня 2013 року. Також, зазначають про небажання позивача продовжувати службу в органах, оскільки одразу після звільнення із займаної посади ОСОБА_3 оформлено документи для отримання пенсії.

Однак, вказані твердження відповідачів не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до витягу з протоколу кадрової комісії від 31 липня 2013 року № 16 та оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_3 звільнено із займаної посади через скорочення штатів, а не за віком у зв'язку із досягненням граничного віку перебування на службі.

Крім того, в касаційних скаргах відповідачі вказують, що суд апеляційної інстанції при обчисленні середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу помилково здійснив його згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), оскільки при обчисленні грошового забезпечення необхідно керуватися положеннями Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Вказані твердження колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно пункту 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

У системі Міністерства внутрішніх справ України порядок та умови нарахування і виплати грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі - постанова № 1294).

На виконання постанови № 1294 Міністерством внутрішніх справ України виданий Наказ № 499 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896), яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.6 Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Підпунктом 3.5.2 пункту 3.5 Інструкції передбачено, що особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Із пункту 5 вказаного Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Отже, за приписами наведених норм, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13).

Враховуючи зазначене, здійснюючи розрахунок середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції правильно визначив його розмір, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування ухваленого судового рішення та задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Білгород-Дністровського міського відділу з обслуговування міста Білгорода-Дністровського та Білгород-Дністровського району Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

Т.Г.Стрелець