Справа № 826/3864/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 січня 2018 року № 826/3864/17

Окружний адміністративний суд міста Києва колегією суддів у складі судді-доповідача Келеберди В.І., суддів Качура І.А., Федорчука А.Б. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Вугілля України» до Державної фіскальної служби України, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Вугілля України» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 1) та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 2) та просить суд визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України щодо не проведення перевірки контрагентів позивача в частині адміністрування ПДВ у встановлені строки, надати позивачу право на віднесення до податкового кредиту суми 258911510,89 гривень, що відповідає сумі ПДВ, зазначеної в незареєстрованих постачальниками податкових накладних; зобов'язати Державну фіскальну службу України збільшити значення рядка 1 в Єдиному реєстрі податкових накладних НаклОтр - Загальна сума податку за отриманими платником податковими накладними та розрахунками коригування, зареєстрованими в Реєстрі на суму податкового кредиту незареєстрованого державними вугледобувними підприємствами, а саме 258911510,89 гривень, та відобразити відповідне збільшення у витягу з системи електронного адміністрування ПДВ; зобов'язати Державну фіскальну службу України зменшити суму боргу в даних оперативного обліку податків та зборів (інтегрованій картці платника податків) Електронного кабінету на суму податкового кредиту незареєстрованого державними вугледобувними підприємствами, а саме 258911510,89 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що контрагенти позивача - державні вугледобувні підприємства, у яких було придбано (оплачено та/або отримано) вугільну продукцію, не виконали вимоги податкового законодавства щодо реєстрації податкових накладних, виписаних позивачу в Єдиному реєстрів податкових накладних на загальну суму 258911510,89 гривень, чим позбавили позивача можливості включення до свого податкового кредиту відповідні суми ПДВ.

На неодноразові прохання позивача провести відповідачем 2 документальну позапланову перевірку контрагентів для з'ясування достовірності та повноти нарахування ними зобов'язань з ПДВ за такими операція, жодних дій вчинено не було.

Вбачаючи порушення своїх прав та законних інтересів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

З огляду на викладене, судом ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чиннй на час вчинення процесуальної дії).

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Між позивачем, який є суб'єктом господарювання, що здійснює оптову торгівлю вугіллям, видобутим державними підприємствами, та державними вугледобувними підприємствами, а саме: ДП «Волиньвугілля», ДП «Красноармійськвугілля», ДП «Львівугілля», ДП «Первомайськвугілля», ДП «Селидіввугілля», ДП «Шахта Південнодонбаська № 3 імені М.С. Сургая», а також ПАТ Лисичанськвугілля та Шахтоуправлінням «Південнодонбаське» укладено договори на поставку вугільної продукції протягом 2015 року.

За період з 01 липня по 31 грудня 2015 року позивачем придбано (оплатив та/або отримав) у державних вугледобувних підприємств вугільну продукцію на суму ,00 гривень з ПДВ.

Однак контрагентами позивача, а саме Державними підприємствами № 1, не виконано вимог податкового законодавства України щодо реєстрації податкових накладних виписаних позивачу за відвантажене вугілля в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 258911510,89 гривень,

Відсутність реєстрації податкових накладних позбавило позивача можливості включити до свого податкового кредиту відповідні суми ПДВ.

Заборгованість позивача перед бюджетом по ПДВ становить 191,7 мільйонів гривень.

У разі отримання позивачем всього податкового кредиту, який не зареєстровано шахтами в Єдиному реєстрі податкових накладних, позивач мав би позитивне значення рахунку в Системі електронного адміністрування на суму 67,2 мільйони гривень (258,9 мільйонів гривень - 191,7 мільйонів гривень).

Листами від 19 серпня 2015 року № 1500/2 та від 18 листопада 2016 року № 0825/02 позивач звернувся до відповідача 2 із скаргою на недобросовісних продавців за періоди липень, листопад, грудень 2015 року.

17 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача 2 з проханням повідомити про результати перевірок щодо достовірності повноти та нарахування постачальниками позивача зобов'язань з ПДВ з операціями поставки вугільної продукції Позивачу та проханням підтвердити право на податкових кредит за зазначеними операціями.

20 грудня 2016 року позивач отримав лист, в якому відповідачем 2 повідомлено, що копій документів наданих позивачем недостатньо для проведення перевірки.

06 січня 2017 року позивачем листом від 0001/02 направлено повторний запит до відповідача 2 з додатковими документами за відповідні періоди.

Відповідачем 2 06 лютого 2017 року повідомлено позивача про те, що з метою дотримання вимог ПК України та з'ясування достовірності та повноти нарахування та сплати контрагентами зобов'язань з ПДВ за такими операціями, офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України направлено листи за місцем обліку контрагентів позивача щодо відсутності податкових накладних в базі Єдиного реєстру податкових накладних та вжиття контрольно-перевірочних заходів, відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України.

Позивач зауважує, що податкові органи протягом року не вживали заходів, а саме не виконували вимоги податкового законодавства України в частині обов'язку провести документальну позапланову перевірку відповідних продавців для з'ясування достовірності та повноти нарахування ними зобов'язань з податку за такою операцією.

Існуючий стан адміністрування ПДВ призвів до виникнення у позивача податкового боргу перед бюджетом, автоматичного позбавлення позивача можливості реалізувати податкові накладені, не виконання позивачем податкових зобов'язань перед покупцями.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, з урахуванням пояснень позивача та заперечень відповідача, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів дійшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 19.1.1 пункту 19.1 статті 19 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Статтею 21 ПК України визначені обов'язки контролюючих органів, серед яких обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Контролюючі органи та їх посадові особи при прийнятті рішень у тому числі наказів про проведення позапланової перевірки, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України.

Згідно з пунктами 61.1, 61.2 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Стаття 20 ПК України визначає права контролюючого органу, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 20.1.4, 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України).

Відповідно до статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Платник податку має право зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та/або розрахунок коригування, складені починаючи з 1 липня 2015 року, в яких загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов'язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

В той же час пунктом 39 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України термін реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, дата складання яких припадає на період з 01 липня по 30 вересня 2015 року (включно) продовжено.

Для таких податкових накладних/розрахунків коригування встановлюються такі строки реєстрації:

Податкові накладні складені з 1 по 15 день (включно) місяця у період з 01 липня по 30 вересня 2015 року підлягають реєстрації в ЄРПН до останнього дня (включно) місяця, в якому вони були складені;

Податкові накладні складені з 16 по останній день (включно) місяця у період з 01 липня по 30 вересня 2015 року підлягають реєстрації в ЄРПН до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем,в якому вони були складені;

Крім того, згідно з пунктом 35 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, при порушенні термінів реєстрації в ЄРПН податкових накладних/розрахунків коригування, складених до 01 жовтня 2015 року, не застосуються штрафні санкції, визначені пунктом 120-1 статті 120-1 розділу ІІ ПК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до контролюючого органу з питання проведення перевірок щодо достовірності повноти та нарахування постачальниками позивача зобов'язань з ПДВ з операціями поставки вугільної продукції, однак відповідачем 2 жодних дій вчинено не було.

Разом з тим, представником відповідачів роз'яснено, що підприємства, які є контрагентами позивача, на обліку у офісі великих платників податків Державної фіскальної служби України не перебувають.

З урахуванням вказаних обставин, 24 лютого 2017 року відповідачем 2 направлено листи до органів, в яких перебувають на обліку відповідні підприємства.

Із системного аналізу вищенаведеного, зважаючи на те, що перевірку контрагентів позивача проводить не Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України а контролюючі органи, в яких перебувають на обліку відповідні підприємства, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що перевірку достовірності повноти та нарахування постачальниками позивача зобов'язань з ПДВ з операціями поставки вугільної продукції на даний час не проведено підстав для задоволення інших позовних вимог не вбачається.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя - доповідач В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

А.Б. Федорчук