Справа № 802/615/13-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2013-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/615/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Богонос М.Б.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2013 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Сторчака В. Ю.

секретар: Бондаренко С.А.

за участю представників сторін:

Позивача: ОСОБА_2

Представника позивача: ОСОБА_3

Представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про стягнення невиплаченої заробітної плати,компенсацію заробітної плати , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду першої інстанції позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про стягнення з відповідача на свою користь 62862,73 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу, 15814,83 компенсації частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати, 72326 , 34 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 156003,90 грн.

Відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року позовну заяву залишено без розгляду..

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права оскаржив його в апеляційному порядку.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи та підтвердилось при апеляційному розгляді справи, 30 серпня 2006 року наказом начальника УВС України у Вінницькій області № 164 о/с позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділення по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Замостянського райвідділу міліції Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області за особистим бажанням на підставі п. Ж ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 травня 2007 року скасовано наказ № 164 о/с про звільнення позивача та поновлено його на посаді яку він займав до звільнення. Разом із тим, рішенням суду стягнуто з УВС України у Вінницькій області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2006 року по 15 травня 2007 року.

Згідно Наказу начальника УМВС України у Вінницькій області за № 181 о/с позивача на виконання Постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 травня 2007 року поновлено на посаді оперуповноваженого відділення по боротьбі із незаконним обігом наркотиків Замостянського райвідділу міліції Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області.

25 листопада 2010 року наказом начальника УМВС України у Вінницькій області № 212 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. б ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у звязку із хворобою, в запас Збройних сил.

У позовній заяві яка подана до суду 07.02.2013 року (згідно поштового штампа на конверті а.с. 18) позивач посилався на те, що відповідачем йому протиправно не виплачено заробітну плату за період з 16 травня 2007 року по 25 листопада 2010 року в сумі 62862,73 грн., оскільки рішення про поновлення його на роботі не виконано у встановлені строки не з його вини.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що згідно розписки від 25 листопада 2010 року яка заповнена та підписана позивачем у справі, вбачається, що позивач отримав 25 листопада 2010 року в тому числі довідку у ВФЗБО (для розрахунку при звільненні) та претензій не висловив.

У звязку із звільненням позивача на підставі Наказу № 212 о/с від 25.11.2010 року його ознайомлено із грошовим атестатом та переліком виплат, які належні йому при звільненні, за наслідком чого позивач вважав правильними відомості зазначені в атестаті, про що свідчить його підпис.

Тому, саме 25 листопада 2010 року позивач міг та повинен був дізнатися про наявний на його думку факт порушення його права на компенсацію у звязку із затримкою виконання рішення суду про поновлення його на роботі, оскільки у грошовому атестаті чітко вказано які саме види та суми грошового забезпечення йому виплачувалися у звязку із виходом на пенсію.

Отже, строк звернення до суду пропущено.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з даним рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали виходив з пропущення заявником місячного строку звернення до суду передбаченого ч.3 ст.99 КАС України, а відтак наявності підстав для залишення адміністративного позову без розгляду

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 99 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з ч. 2 ст. 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Частиною 1 статті 102 КАС України передбачено, що за клопотанням особи, яка бере участь у справі пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений. Тобто для поновлення встановленого законом процесуального строку суд має встановити поважність причин його пропуску.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Як свідчать матеріали справи, позивач під час звернення до суду першої інстанції не навів жодної поважної причини пропуску строку звернення, які є об'єктивно непереборними обставинами, і які пов'язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права звернення до суду в межах строку, визначеного ст. 99 КАС України.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання скаржника про невірне трактування судом першої інстанції приписів ст.99 КАС України, оскільки в межах спірних правовідносинах, що є предметом розгляду у цій справі, колегія суддів зазначає, що даний спір є публічно-правовим з приводу проходження та звільнення з публічної служби, а тому частина 3 статті 99 КАС України, є спеціальною нормою, що підлягає застосуванню у даному випадку.

Згідно зі ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на рахунок безпідставності посилання представника позивача на ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в силу якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком із наступних підстав.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки встановлений Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114.

Нормами Положення не встановлено обов'язку відповідача виплачувати середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду та не встановлено строків звернення до суду за такими виплатами, тому звертаючись в суд, позивач повинен був враховувати строки встановлені саме Кодексом адміністративного судочинства України, які як зазначено вище позивачем пропущено без поважних причин.

Про безпідставність посилань позивача на норму ч. 2 ст. 233 КЗпП України свідчить і те, що правові відносини які нею врегульовані стосуються виключно порушення законодавства про оплату праці, і тільки за наявності порушення саме законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Водночас у справі яка розглядається спір виник не у звязку із порушенням законодавства про оплату праці, та предметом позову не є вимога про стягнення невиплаченої заробітної плати, а вимога про стягнення грошової компенсації та повязаних із нею сум право на яку, як зазначає позивач, виникло у звязку із порушенням строків виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі.

Отже, спірні правовідносини не входять у сферу правового регулювання норми ч. 2 ст. 233 КЗпП України, а тому при зверненні до суду слід застосовувати саме строки звернення, які передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, які позивачем пропущені без поважних причин.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 02 квітня 2013 року .

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О.

ОСОБА_5