Справа № 826/14872/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 січня 2018 року № 826/14872/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів: Кармазіна О.А., Скочок Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Базальт-6"
до третя особа: про Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Базальт-6" (далі - ТОВ "Базальт-6") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про зняття арешту з земельних ділянок, які розташовані у с. Копилів Макарівського району Київської області з кадастровими номерами: НОМЕР_1, площею 8,0000 га; НОМЕР_2, площею 3,9999 га; НОМЕР_3, площею 2,0000 га; НОМЕР_4, площею 2,0000 га; НОМЕР_5, площею 2,0000 га.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем було накладено арешт на перелічені земельні ділянки, які перебували на той час у власності у боржника - ОСОБА_1. 09.03.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Натомість, арешт з земельних ділянок знято не було. Стверджує, що наразі ТОВ "Базальт-6" є власником вказаних земельних ділянок, а існування арешту перешкоджає позивачеві користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2017 року прийнято до провадження судді Катющенка В.П. адміністративну справу № 826/14872/16, залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача та призначено попереднє судове засідання.

Відповідно до ухвали суду від 31 жовтня 2017 року замінено у справі № 826/14872/16 первинного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на належного - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду колегією у складі трьох суддів.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, поданих суду 31.10.2017 представником ОСОБА_2 Пояснила, що у відповідача відсутні правові підстави для зняття арешту зі спірних земельних ділянок, оскільки боржником у виконавчому провадженні № 44637311 рішення суду не виконано, а повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачає можливості звільнення майна з-під арешту.

Представник третьої особи у судове засідання, яке відбулось 13 грудня 2017 року, не прибув, про дату. час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Оскільки в судове засідання не прибув представник третьої особи, за відсутності потреби заслухати свідка, експерта, судом на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) ухвалено про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі, вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно її розгляд продовжено у письмовому провадженні з урахуванням положень пункту 10 частини першої статті 4, частини четвертої та частини п'ятої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15.12.2017.

28 грудня 2017 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи щодо позову, у яких останній просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2007 року між ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та Закритим акціонерним товариством "ТАС-ІНВЕСТБАНК" (Іпотекодержатель) укладено договір іпотеки № 578/ІП-1.

31 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство "Омега Банк" (яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства "ТАС-ІНВЕСТБАНК") уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю "Іпотека Кредит" договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іпотека Кредит" перейшло право вимоги за договором іпотеки № 578/ІП-1.

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 4 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Скай Кепітал Менеджмент" придбало у Товариства з обмеженою відповідальністю "Іпотека Кредит" право вимоги за договором іпотеки № 578/ІП-1.

6 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Скай Кепітал Менеджмент" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Базальт-6" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого до Товариства з обмеженою відповідальністю "Базальт-6" перейшло право вимоги за договором іпотеки № 578/ІП-1.

Позивач переконаний, що наразі саме він є дійсним власником земельних ділянок, які розташовані у с. Копилів Макарівського району Київської області з кадастровими номерами: НОМЕР_1, площею 8,0000 га; НОМЕР_2, площею 3,9999 га; НОМЕР_3, площею 2,0000 га; НОМЕР_4, площею 2,0000 га; НОМЕР_5, площею 2,0000 га, а тому вважає, що є правові підстави для зняття арешту з вказаних земельних ділянок.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

За визначенням статті 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 11 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини третьої статті 11 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало на виконанні виконавче провадження № 44637311 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1581/2011, виданого 10.06.2014 Макарівським районним судом Київської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно іпотечного договору № 578/ІП-1 від 15.08.2007, а саме:

- земельну ділянку, площею 8,0000 га, розташована за адресою: с. Копилів Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6;

- земельну ділянку, площею 3,9999 га, розташована за адресою: с. Копилів Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7;

- земельну ділянку, площею 2,0000 га, розташована за адресою: с. Копилів Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8;

- земельну ділянку, площею 2,0000 га, розташована за адресою: с. Копилів Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_4, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9;

- земельну ділянку, площею 2,0000 га, розташована за адресою: с. Копилів Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_5, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_10.

Встановлено спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в порядку Закону України "Про виконавче провадження" з початковою ціною продажу - 16407361,32 грн.

Боржником у виконавчому провадженні № 44637311 була ОСОБА_1, а стягувачем - Публічне акціонерне товариство "Омега Банк".

У межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України згідно акту опису й арешту майна від 17.10.2014 № 696/7 описано і накладено арешт на майно боржника - ОСОБА_1, а саме: на земельні ділянки, які розташовані у с. Копилів Макарівського району Київської області з кадастровими номерами: НОМЕР_1, площею 8,0000 га; НОМЕР_2, площею 3,9999 га; НОМЕР_3, площею 2,0000 га; НОМЕР_4, площею 2,0000 га; НОМЕР_5, площею 2,0000 га

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.03.2016 виконавчий лист № 2-1581/2011, виданий 10.06.2014 Макарівським районним судом Київської області повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47, статті 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, пунктом 9 частини першої статті 47 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" установлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 47 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Положення указаної статті Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" кореспондують положенням статті 40 Закону України від 2 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження", згідно якої у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

З системного аналізу наведених норм Законів вбачається, що арешт, накладений на майно боржника, державним виконавцем знімається у разі закінчення виконавчого провадження або у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Суд зазначає, що частиною четвертою статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Таким чином, Законами України від 21.04.1999 № 606-ХІV та від 2 червня 2016 року N 1404-VIII передбачений вичерпний перелік підстав, за яких державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з майна боржника. При цьому, законодавством не передбачено можливість зняття накладеного арешту з майна божника у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.03.2016 виконавчий лист № 2-1581/2011, виданий 10.06.2014 Макарівським районним судом Київської області повернуто стягувачу, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача винести постанову про зняття арешту з земельних ділянок.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що положеннями частин першої та другої статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року N 1404-VIII "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Оскільки позивач переконаний, що є власником спірних земельних ділянок, суд зазначає, що зняття арешту з земельних ділянок можливе у разі розгляду судом позову ТОВ "Базальт-6" про визнання права власності на майно (земельні ділянки) і про зняття з нього арешту.

При цьому суд зазначає, що не є юрисдикцією адміністративного суду визнання за особою права власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш ИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Базальт-6" (01033, м. Київ, вул. Паньківська, 20, кв. 1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.П. Катющенко

Судді О.А. Кармазін

Т.О. Скочок