Справа № 2а-10279/12/2670
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2018 Київ К/9901/151/18 2а-10279/12/2670

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І..Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2012 року (головуючий суддя - Головань О.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року (головуючий суддя Усенко В.Г., судді - Бистрик Г.М., Оксененко О.М.) у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про скасування постанови про повернення виконавчого документа,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» (далі - ПАТ «Ерсте Банк» звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області) про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області від 18 червня 2012 року ВП № 31568763 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року, позов задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області від 18 червня 2012 року ВП № 31568763 про повернення виконавчого документа. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 32,19 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк», суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідачем неправомірно з урахуванням вимог пункту 4 частини першої статті 47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 606-ХІV) винесено постанову про повернення виконавчого документа. Суди в обґрунтування рішень зазначили, що ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області не надано доказів направлення листа від 6 червня 2012 року, яким було зобов'язано позивача надати копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та невиконання якого слугувало підставою для прийняття оскаржуваної постанови.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Ерсте Банк» відмовити.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2013 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Позивач скористався своїм правом та надіслав до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначив, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень.

Вказану справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 2 січня 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І..Л., Стрелець Т.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі заяви ПАТ «Ерсте Банк» від 21 лютого 2012 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області винесено постанову ВП №31568763 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 51 від 9 лютого 2012 року про звернення стягнення на чотирикімнатну АДРЕСА_1 загальною площею 105,4 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4, за рахунок реалізації якої задовольнити вимоги ПАТ «Ерсте Банк» у загальному розмірі 2 535 392, 04 грн.

18 червня 2012 року відповідачем відповідно до пункту 4 частини першої статті 47 Закон № 606-ХІV винесено постанову ВП №31568763 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Зазначену постанову мотивовано тим, що 6 червня 2012 року відповідачем на адресу стягувача було направлено лист щодо надання копій витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для подальшого проведення виконавчих дій та надано 5-денний термін для надання відповіді, а також попереджено про повернення виконавчого документа на адресу стягувача без виконання у разі ігнорування запиту. Оскільки станом на 18 червня 2012 року позивачем вимоги зазначені у листі не виконано та не надано копій витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, то головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 47 Закон № 606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Судами зазначено, що відповідачем не надано доказів направлення та отримання позивачем листа від 6 червня 2012 року, який став підставою для винесення постанови про повернення виконавчого документа.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент розгляду справи судами, далі - КАС України) передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог та скасування постанови від 18 червня 2012 року ВП № 31568763 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В касаційній скарзі відповідач посилається на правомірність прийняття оскаржуваної постанови та зазначає, що оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутня довідка пошти № ф-20 та поштовий конверт, направлений ПАТ «Ерсте Банк» простою кореспонденцією до ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області не повертався, а отже це є доказом того, що лист від 6 червня 2012 року був отриманий позивачем.

Проте, колегія суддів вказані доводи вважає безпідставними та непідтвердженими належними доказами.

Крім того, як на підставу для скасування рішень судів попередніх інстанцій відповідач в касаційній скарзі посилається, що дана справа помилково розглянута Окружним адміністративним судом міста Києва, оскільки підсудна Одеському окружному адміністративному суду, тобто за місцем знаходження відповідача. Однак колегія суддів такі твердження вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Частинами першою та другою статті 19 КАС України передбачено, що адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Судами встановлено, що позивачем у справі і стягувачем у виконавчому провадженні є ПАТ «Ерсте Банк», яке згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстроване за адресою: 03056 м. Київ, вул. Польова, 24 (літ. Д).

Так, як позивач у відповідності до частини другої статті 19 КАС України звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, то у суду були відсутні підстави для передачі справи за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2012 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2013 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

Т.Г.Стрелець