Справа № 821/1862/17
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1862/17
14 год.25 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Кованій В.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бондарь І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення №37982-1301 від 30.06.2017р. про визначення податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 123563,25 грн.

Ухвалою суду від 06.12.2017р. відкрите провадження у справі, розгляд справи призначений на 27.12.2017р.

27.12.2017р. сторони у судове засідання не прибули, надали клопотання про проведення судового засідання без їх участі. Суд ухвалою витребував додаткові докази, розгляд справи відклав до 10.01.2018р.

10.01.2018р. сторони у судове засідання не прибули, позивач надав клопотання про розгляд справи без його участі, відповідач просив надати додатковий час для підготовки витребуваних судом доказів. Суд ухвалою відклав розгляд справи до 19.01.2018р.

У судове засідання 19.01.2018р. представники сторін прибули: позивач поросив суд задовольнити позов повністю із підстав, викладених у позові, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, із підстав, викладених у відзиві на позов.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом безпідставно нараховане позивачу зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 123563,25 грн., оскільки земельна ділянка, майно на якій позивач набув у власність, до сьогодні не оформлена у користування. Посилаючись на ст. 269 Податкового кодексу України яка передбачає, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі, позивач зазначає, що він не є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, Каховського району Херсонської області, також зазначена земельна ділянка не передана йому у постійне користування.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що ОСОБА_3 є власником об'єкта нерухомого майна, що розміщений на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, Каховського району Херсонської області. Рішенням сесії Любимівської селищної ради від 19.08.2015 р. № 690 надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та розробку технічної документації земельної ділянки. Любимівською селищною радою листом від 31.05.2017 р. № 503 до Каховського відділення Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області надано витяг із технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки площею 5,8149 га, яка знаходиться за адресою Херсонська область, Каховський район, АДРЕСА_1, цільове призначення: для обслуговування будівель виробничого загону. Згідно витягу нормативно - грошова оцінка зазначеної земельної ділянки становить 4 118 774,79 грн. Рішенням сесії Любимівської селищної ради ставка податку встановлена у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки. ГУ ДФС у Херсонській області проведено нарахування суми земельного податку на 2017 р., що становить 123 563,25 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши документи, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 27.11.2006 р. (справа № 2-2719/06) за громадянином ОСОБА_3 визнано право власності на комплекс нежитлових виробничих приміщень, що розташовані за адресою: Херсонська область, Каховський район, АДРЕСА_1.

В 2015 р. ОСОБА_3 подана заява до Любимівської селищної ради щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 5,8149 га із земель державної власності Любимівської селищної ради для обслуговування комплексу нежитлових будівель (мехзагін № 4), що знаходиться за адресою: Херсонська область, Каховський район, АДРЕСА_1.

Рішенням сесії Любимівської селищної ради від 19.08.2015 р. № 690 надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки в оренду та розробку технічної документації земельної ділянки.

Любимівська селищна рада листом від 31.05.2017 р. № 503 надіслала до Каховського відділення Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області витяг із технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки площею 5,8149 га, яка знаходиться за адресою Херсонська область, Каховський район, АДРЕСА_1, цільове призначення: для обслуговування будівель виробничого загону. Нормативно- грошова оцінка становить 4 118 774,79 грн.

Рішенням сесії Любимівської селищної ради від 13.02.2017р. ставка податку на 2017 рік за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлена у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки.

ГУ ДФС у Херсонській області проведено нарахування суми земельного податку на 2017 р. у сумі 123 563,25 грн., про що прийняла спірне податкове повідомлення-рішення №37982-1301 від 30.06.2017р.

Не погодившись із цим ППР, позивач звернувся до суду.

Судом встановлено, що спірні правовідносини стосуються нарахування плати за землю за фактичне користування земельною ділянкою.

Позивач наполягає, що відсутність документального оформлення права користування земельною ділянкою (власність, постійне користування, оренда) унеможливлюють нарахування плати за землю.

Відповідач вважає, що набуття у власність або користування нерухомого майна, що розміщене на земельній ділянці, має наслідком обов'язок сплачувати плату за землю, до оформлення відповідно до законодавства права власності або права користування земельною ділянкою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми законодавства.

За змістом підпункту 10.1.1 пункту 10.1. ст.. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, що на підставі п.п. 265.1.3. п. 265.1 ст. 265 ПК складається в тому числі і з плати за землю, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (п.п. 14.1.72. п. 14.1 ст. 14 ПК України); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п.п. 14.1.73. п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Відповідно до підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі. А в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК і статтею 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Тобто цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами пункту 286.1 статі 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Із аналізу даних норм чинного законодавства слідує, що у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа N 21-804а16).

Таким чином, до нового власника об'єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.

За таких обставин, на думку суду, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, обов'язок зі сплати земельного податку виник у ОСОБА_3 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Разом із тим, суд прийшов до висновку про скасування спірного ППР, з огляду на наступне.

Як встановлено судом на підставі ст. 10, 265 ПК України земельний податок є складовою частиною податку на майно та належить до місцевих податків.

Відповідно до п.п. 271.1.1. п. 271.1. ст.. 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до п. 10.2. ст. 10 ПК України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Особливості оподаткування платою за землю встановлені ст. 284 ПК України, якою передбачено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни (п. 284.1. ст.. 284 ПК України).

Судом встановлено, що плата за землю за 2017 рік нарахована позивачу на підставі рішенням сесії Любимівської селищної ради від 13.02.2017р. № 198 «Про внесення змін у рішення 9 сесії селищної ради 7 скликання від 14.07.2016р. № 102 «Про встановлення плати податку за землю на території Любимівської селищної ради на 2017 рік», ставка податку встановлена у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки.

Суд вважає, що дане рішення не може застосовуватись для визначення розміру земельного податку 2017 року за період до прийняття цього рішення.

Як встановлено судом до прийняття Любимівською селищною радою рішення сесії від 13.02.2017р. № 198, діяло рішення цієї ж сесії від 14.07.2016р. № 102 «Про встановлення плати податку за землю на території Любимівської селищної ради на 2017 рік», пунктом 1.3 якого ставка земельного податку за земельну ділянку, нормативно-грошову оцінку яких проведено встановлена у розмірі 1%.

Тобто на 2017 рік діяли дві ставки податку, встановлені рішеннями сесії Любимівської селищної ради від 14.07.2016р. № 102 у розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та від 13.02.2017р. № 198 у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

За таких обставин суд вважає неправомірним нарахування ОСОБА_3 земельного податку на 2017 рік за земельну ділянку, що фактично ним використовується, за ставкою 3%.

Оскільки суд не може підміняти собою податковий орган та проводити нарахування податків та зборів, суд приходить до висновку про скасування спірного ППР як такого, що прийняте із порушенням наведених норм, у зв'язку із чим повністю задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №37982-1301 від 30.06.2017р. про визначення податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 123563,25 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Херсонській області ( ) судовий збір у сумі 1235,64 грн. на користь ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23 січня 2018 р.

Суддя Морська Г.М.

кат. 8.3.13