Справа № 159/4102/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/12542/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника начальника головного управління ДФС у Волинській області Кондратюка Сергія Вікторовича на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2017 року, ухваленої під головуванням судді Бойчука П.Ю. у м. Ковель у відкритому судовому засіданні, у справі № 159/4102/17 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Заступника начальника головного управління ДФС у Волинській області Кондратюка Сергія Вікторовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась в суд з адміністративним позовом до Заступника начальника головного управління ДФС України Кондратюка С.В. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач своєю постановою від 18.10.2017 неправомірно притягнув її до адміністративної відповідальності за порушення податкового законодавства, передбаченого ч. 5 ст. 165-1 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2550,00 грн. Стверджує, що не порушила вимоги податкового законодавства, однак відповідач безпідставно притягнув її до адміністративної відповідальності та при розгляді справи про адміністративне правопорушення допустив ряд порушень норм матеріального та процесуального права.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2017 адміністративний позов задоволено, оскільки суд прийшов до висновку, що відповідач прийняв оскаржувану постанову з порушення норм Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП).

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану постанову винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що нормами чинного законодавства України на позивача було покладено обов'язок сплати єдиного соціального внеску за календарний місяць не пізніше 20 числа наступного місяця, однак такий було порушено. Вважає необґрунтованими посилання позивача на поважність несвоєчасної сплати єдиного внеску у зв'язку із відсутністю фінансування, оскільки таке трактується як порушення термінів його сплати. Вважає, що навіть наявність заборгованості по заробітній платі не звільняє платника цього внеску від обов'язку його сплати в строки, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ). Також зазначає, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача, що є додатковою підставою для скасування оскаржуваної постанови суду та відмови у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно прийнято з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом повністю і всебічно досліджено всі матеріали надані сторонами і винесено законне рішення. Розгляд справи просить проводити без її участі.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з кількості та характеру допущених відповідачем порушень норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної постанови.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 18.10.2017 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 165-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2550,00 грн.

В постанові значиться, що штраф накладено на ОСОБА_3, яка працює головним бухгалтером Філії «Ковельська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Волинський облавтодор», за фактом несплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за серпень 2017 року в сумі 92368,17 грн зі строком сплати 20.09.2017, чим порушено ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VІ.

Позивач є головним бухгалтером Філії «Ковельська дорожньо-експлуатаційна дільниця» і згідно ст. ст. 9, 26 Закону №2464-VІ несе адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Пунктом 5.12. Положення про філію «Ковельська дорожньо-експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - Положення) також визначено, що відповідальність за організацію бухгалтерського і податкового обліку покладається на головного бухгалтера

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення адміністративного позову, виходячи з таких підстав.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Положеннями ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В пункті 1 статті 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 і 11 цього Кодексу передбачено форми вини при вчиненні адміністративного правопорушення - умисно чи з необережності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Згідно ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою. Згідно ч.2 цієї статті, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які призначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. В свою чергу ознаки складу правопорушення об'єднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: об`єкт правопорушення; об'єктивну сторону правопорушення; суб'єкт правопорушення; суб'єктивну сторону правопорушення.

Наявність всіх перелічених елементів обов'язкова для кваліфікації конкретного вчинку в якості адміністративного правопорушення. Якщо хоча б один з них відсутній чи не відповідає тим властивостям, які передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, то вказаний вчинок не є адміністративним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ базою для нарахування та утримання єдиного внеску є: заробітна плата найманих працівників, оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця; допомога по тимчасовій непрацездатності, допомога у зв'язку з вагітністю та пологами, допомога або компенсації, що виплачуються відповідно до законодавства.

Згідно абз. 2 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею таких сум. Законом не передбачено обов'язок платника сплатити єдиний внесок у той час, коли заробітна плата не виплачується. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Частиною 12 ст. 9 Закону №2464-VІ встановлено, що зобов'язання зі сплати єдиного внеску мають пріоритет виконання над усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати.

Пунктами 5.8, 5.11. Положення визначено, що на підставі положення про оплату праці, затвердженого Підприємством (дочірнє підприємство «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України») і погодженого з профспілковим комітетом Підприємства, колективного договору, галузевої угоди Філія здійснює оплату праці своїх працівників і наданням їм трудових і соціальних пільг. Забезпечення діяльності Філії здійснюється начальником за рахунок коштів, переданих Філії Підприємством як оборотні кошти, отриманих Філією за результатами господарської діяльності.

Як видно з довідки дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» кошти для погашення ЄСВ та виплати заробітної плати по філії «Ковельська ДЕД» за серпень 2017 року у серпні-вересні 2017 не надійшли.

Розглядаючи склад ч.5 ст.165-1 КУпАП (наявність всіх необхідних елементів), колегія суддів зазначає, що позивач, як відповідальна особа, не мала можливості здійснити оплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, і з тих підстав її вина в несвоєчасній сплаті цього внеску не доведена, яка є обов'язковою при встановлені складу адміністративного правопорушення, а тому в її діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення

Крім того колегія суддів зазначає, що згідно ч. 3 ст. 254 КУпАП складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 165-1 КУпАП є обов'язковим, однак такий відповідачем всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України (в редакції на час ухвалення судового рішення суду) не наданий.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що прийнята постанова відповідача не відповідає вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП, зокрема, в ній не зазначено докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача щодо подання адміністративного позову до неналежного відповідача, оскільки постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача оформлено посадовою особою відповідача, а за визначенням п.7 ч.1 ст.3 КАС України в редакції до 15.12.2017 суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно пункту 1 ч. 4 ст. 105 КАС України в цій же редакції адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч. 1 ст. 316 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322, 325 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника начальника головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2017 року у справі № 159/4102/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повний текст виготовлено 22.01.2018.