Справа № 226/2274/17
Суддя: Редько Ж. Є.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/2274/17
Справа № 226/2274/17
Провадження № 2-а/226/12/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Мирнограді Донецької області у спрощеному позовному провадженнісправу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області (далі за текстом Фонд) про зобовязання вчинити певні дії щодо поновлення виплати пенсії, в обґрунтування якого вказала, що у звязку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де вона мешкала, а саме: АДРЕСА_1, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування. Згідно довідки від 09.11.2017 була взята на облік УСЗН Мирноградської міської ради як внутрішньо переміщена особа. 09.11.2017 вона звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, яка була їй виплачена по березень 2016 року. На її особисте звернення відповідачем було пояснено, що нарахування та виплата їй пенсії не проводиться з тієї причини, що вона не знаходилася за адресою її зареєстрованого місця перебування під час проведення перевірки згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016. Оскільки жодної з визначених у ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» підстав для припинення виплати їй пенсії не існує, позивач просить суд зобовязати відповідача поновити виплату їй пенсії з 01.04.2016.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася. Згідно з наявною заявою, просила розглянути справу за її відсутності і постановити рішення про повне задоволення позовних вимог.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, письмово повідомив суд про розгляд справи у йго відсутність, надавши відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та зазначає, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області з 09.11.2017. Місцем реєстрації позивача є АДРЕСА_2. 09.11.2017 позивач отримала в управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою: м.Мирноград, пров.МаяковськогоАДРЕСА_3. Виплата пенсії позивачу була припинена з 01.04.2016 після надходження від УСЗН повідомлення про відсутність позивача за вказаною у довідці № НОМЕР_1 від 09.11.2017 адресою. Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (далі УСЗН) ОСОБА_3 також до суду не з'явилася, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, надала до суду письмові заперечення проти позову, згідно яких управління не погоджується з вимогами позивача, вказуючи на те, що внутрішньо переміщені особи в Україні наділені спеціальним адміністративно-правовим статусом: поряд із загальними мають також спеціальні права і обовязки. Серед основних нормативно-правових актів, які регулюють правовий статус внутрішньо переміщених осіб, є, зокрема, Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-УІІ. Згідно цього Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання такої особи. Громадянин пенсійного віку, якого зареєстровано внутрішньо переміщеною особою, має право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання. Так, позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за фактичним місцем проживання у м.Мирнограді, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.11.2017 № НОМЕР_2. Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим протоколом № 47 від 22.11.2017, позивачу було відмовлено у відновленні виплати пенсії у зв'язку із непроживанням за вказаною ним адресою у м. Мирнограді. Станом на теперішній час дію довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи призупинено.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 23.05.2007 з 2007 року отримує пенсію за віком.

Відповідно до довідки УСЗН від 09.11.2017 № НОМЕР_1 ОСОБА_1 взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: м.Донецька, Калінінського району вул.Герцена, б.65, кв.41, в м.Мирноград Донецької області, пров.МаяковськогоАДРЕСА_3.

Місто Донецьк включено до затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

09.11.2017 позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату пенсії, в якій зазначила, що раніше вона отримувала пенсію у м.Красний Лиман, звідки з територіального управління Фонду була запрошена її пенсійна справа.

За даними Інформаційного центру персоніфікованого обліку Центральної бази даних одержувачів пенсії останнє нарахування пенсійної виплати позивачу управлінням ПФУ в м.Красний Лиман Донецької області було здійснено у березні 2016 року.

Відсутність ОСОБА_1 за адресою: м.Мирноград, пров.Маяковського, 15/11, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сімї від 21.11.2017.

На підставі вказаного акту комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Мирноградської міської ради прийняла рішення, викладене у протоколі засідання № 47 від 22.11.2017, про відмову ОСОБА_1 у відновленні пенсії.

Предметом спору, порушеного позивачем, є правомірність припинення їй виплати пенсії відповідачем з квітня 2016 року на підставі непідтвердження її місця перебування.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоровя, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обовязок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч.2 ст.46 Основного Закону України гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується ч.2 ст.22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Питання виплати пенсій врегульовані ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 (далі Закон № 1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати відповідно до ст.49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений. Вказаною нормою Закону також передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2016 не виносилось.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706 (далі Закон № 1706).

Відповідно до ст.7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно положень ст.1 Конвенції, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст.14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановив обовязок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у звязку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення.

Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання призначеної їй пенсії з віком. Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду україни на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Крім того, ані Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ані законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-УП, ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своєї бездіяльності відповідч послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, п.13 якого передбачено, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання (перебування), зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

З огляду на приведене, враховуючи, що пенсія за віком - є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону № 1058-VI, оскільки з квітня 2016 року позивачу зупинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а наданий відповідачем протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 22.11.2017 не є таким рішенням у розумінні ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати йому пенсії. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача про зобовязання поновити виплату пенсії з квітня 2016 року.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

На підставі Конституції України, законів України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішень Європейського суду та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись, ст.ст.2, 9, 12, 33, 77, 139, 227-228, 241-246, 255, 261, 295,суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасове місце перебування:Донецька область, м.Мирноград, пров.МаяковськогоАДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3,до управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області, місцезнаходження: Донецька область м.Мирноград вул.Центральна, 13, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21963441, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, місцезнаходження: Донецька область м.Мирноград мікрорайон Молодіжний, буд. 59, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 25953304, про зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01 квітня 2016 року, сплативши виниклу заборгованість з виплати вказаної пенсії з 01 квітня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.01.2018.

Суддя Ж.Є.Редько