Справа № 461/5244/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 рокуЛьвів№ 876/12360/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на постанову Галицького районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року (суддя Городецька Л.М., м. Львів, час прийняття - 11:45) у справі № 157/3004/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконуючого обов'язок заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

24 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просив поновити строк звернення до суду, визнати протиправною і скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 2560/20900/17 від 03.07.2017 року, якою він визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України, та підданий адміністративному стягненню у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Постановою від 15 листопада 2017 року Галицький районний суд м. Львова позов задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця ДФС оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що стаття 467 МК України не визначає виключного переліку триваючих правопорушень.

При розгляді справ про порушення митних правил, передбаченого статтею 470 МК України та вирішення питання про строк накладення адміністративного стягнення необхідно з'ясувати питання про день коли було виявлено вказане правопорушення. За змістом статті 491 МК України вказане правопорушення може бути виявлено посадовими особами митниці безпосередньо (під час переміщення через митний кордон чи митного оформлення тощо).

Враховуючи наведені роз'яснення, відповідач вважає, що передбачене частиною З статті 470 МК України порушення, вчинене позивачем є триваючим та виявлене 15.06.2017 року, що зафіксовано протоколом про порушення митних правил від 15.06.2017 року № 2560/20900/17 і саме з цієї дати відраховується строк накладення адміністративного стягнення.

Оскільки постановою від 03.07.2017 на позивача накладено стягнення в шестимісячний строк з моменту виявлення, то строк, передбачений статтею 467 МК України не пропущено.

Також зазначає, що КУпАП не містить визначення поняття ,,триваюче" правопорушення. Проте в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду, яке проводиться в режимі відеоконференції заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, що відповідно до приписів ч.2 ст. 313 КАС України не є перешкодою для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 від 03 липня 2017 року у справі про порушення митних правил №2560/20900/17 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі п'ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.

Оскарженою постановою встановлено, що 15.06.2017 року о 17 год. 08 хв. у зону митного контролю пункту пропуску «Рава-Руська-Гребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС із Польщі до України в'їхав автомобіль марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 316», реєстраційний номер НОМЕР_1, в якому громадянин України ОСОБА_2 повертався з приватної поїздки з Республіки Польща в Україну у якості пасажира.

У ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення інформації про нього та осіб, які у ньому переміщуються, в ПІК «Інспектор» та в ЄАІС ДФС України виявлено, що 31.10.2014 року о 9:58 год. ОСОБА_2 через пункт пропуску «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль марки «VW TRANSPORTER», VIN № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3 (країна реєстрації Республіка Польща), без письмового декларування та сплати усіх митних платежів.

Одночасно був встановлений факт відсутності у ПІК «Інспектор» та ЄАІС ДФС України інформації про вивезення з митної території України вказаного автомобіля станом на 15.06.2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Львівською митницею ДФС на позивача накладено адміністративне стягнення за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України у виді штрафу в розмірі 8500 гривень після закінчення строку накладення адміністративного стягнення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 318 Митного кодексу (МК) України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до положень глави 55 цього Кодексу поміщення громадянином-резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов'язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов'язання, застосування заходів гарантування тощо).

Статтею 90 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 95 цього Кодексу встановлені строки транзитних перевезень, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч. 1 ст. 381 цього Кодексу громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Таким чином, максимальний строк транзитного перевезення ввезеного 31.10.2014 року позивачем в режимі «транзит» автомобіля марки «VW TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_3, становив десять діб, тобто позивач був зобов'язаний вивезти цей транспортний засіб особистого користування з митної території України або перевести його в інший митний режим до 11.11.2014 року, однак всупереч вимогам наведених вище норм не зробив цього.

Згідно із ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 192 МК України якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Суд вважає, що ст. 467 Митного кодексу України не передбачено вичерпного переліку триваючих правопорушень, а лише констатується приналежність до таких порушень, у тому числі тих, що передбачені ст. ст. 469, 477- 485 Митного кодексу України.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статей.

При цьому, в положеннях Митного кодексу України не міститься визначення триваючого правопорушення.

Поряд з тим, відповідно до висновків, викладених у листі Міністерства юстиції України від 01 грудня 2003 року №22-34-1465, триваючим правопорушенням є такі, що пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.

Отже триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Тобто, не вивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку.

Оскільки ОСОБА_2 до цього часу не виконав обов'язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України або розмитнення автомобіля в порядку, встановленому законом, таке правопорушення, на переконання апеляційного суду, є триваючим.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи позивача про те, що вищезгаданий автомобіль станом на 21 вересня 2017 року знаходиться на території Республіки Польща, оскільки факт не вивезення вказаного автомобіля з митної території України станом на 15 червня 2017 року підтверджується відсутністю відповідної інформації у ПІК «Інспектор» та ЄАІС ДФС України.

Факт виявлення правопорушення мав місце 15.06.2017 року, а тому оскаржувана постанова від 03.07.2017 року була винесена заступником начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 в межах встановленого законом шестимісячного строку накладання адміністративного стягнення.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивачем перевищено встановлений Митним кодексом України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж десять діб, а обставини непереборної сили, які би перешкодили йому виконати вимоги законодавства України, були відсутні, в діях ОСОБА_2 присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, а тому постанова заступником начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 від 03 липня 2017 року в справі про порушення митних правил №2560/20900/17 є законною.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції при винесенні рішення допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись статтями 195, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити, постанову Галицького районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року у справі № 461/5244/17 - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до виконуючого обов'язок заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Н.В. Ільчишин

Постанова в повному обсязі складена 24 січня 2018 року.