Справа № 826/14324/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 січня 2018 року 13:13 № 826/14324/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., при секретарі судового засідання Тарасюк І.О., розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Дочірнього підприємства "ТЕЛЕРАДІООРГАНІЗАЦІЯ "ДОВІРА"

до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення

про визнання протиправним та скасування рішення від 05 жовтня 2017 року №1873,

за участі сторін:

представник позивача - Павленко А.В. (довіреність б/н)

представник відповідача - Ніколаєнко О.С. (довіреність від 14.12.2017 №11/55)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "ТЕЛЕРАДІООРГАНІЗАЦІЯ "ДОВІРА" (далі по тексту - позивач, ДП "ТРО "ДОВІРА") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення (далі по тексту - відповідач, Національна рада), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 05 жовтня 2017 року №1873 "Про результати позапланової перевірки ДП "ТРО "ДОВІРА", м. Київ (НР №00233-м від 20.09.2012, НР №00234-м від 16.09.2011, НР №00230-м від 23.01.2013, НР №00235-м від 21.04.2016, НР №00231-м від 03.10.2015, НР №00232-м від 22.03.2011, НР №00228-м від 25.04.2007, НР №00229-м від 20.06.2011, ефірне мовлення, позивні: "АВТОРАДІО").

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що зміна кінцевого бенефіціарного власника ДП "ТРО "ДОВІРА" відбулась 13 листопада 2016 року , а відтак, позивач не зобов'язаний був подавати заяву та відповідні документи для переоформлення ліцензії на мовлення у порядку, визначеному статтею 35 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про телебачення і радіомовлення" від 01 листопада 2016 року, оскільки останній набрав чинності лише 30 листопада 2016 року.

Відповідач заперечив проти задоволення адміністративного позову та надав суду письмові заперечення. У вказаних запереченнях відповідач зазначив, що згідно даних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14 листопада 2016 року та 01 грудня 2016 року кінцевим бенефіціарним власником ДП "ТРО "ДОВІРА" значився ОСОБА_8, і лише станом на 11 липня 2017 року (день проведення позапланової перевірки) кінцевим бенефіціарним власником зазначено ОСОБА_4. При цьому, відповідач посилається на пункт 4 статті 35 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", як на підставу для прийняття оскаржуваного рішення, відповідно до якого позивач зобов'язаний був звернутися із заявою встановленої форми до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва.

ВСТАНОВИВ:

До Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення надійшла заява Громадської організації "Детектор Медіа" від 26 травня 2017 року вх. №24а/57 з проханням провести перевірку щодо того, чи була вчасно подана заява про переоформлення ліцензії та документи або їх завіренні копії, які підтверджують зміну кінцевого бенефіціарного власника ДП "ТРО "ДОВІРА".

На засіданні Національної ради 01 червня 2017 року рішенням №831 було призначено позапланову перевірку ДП "ТРО "ДОВІРА".

Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення 11 липня 2017 року здійснила позапланову перевірку ДП "ТРО "ДОВІРА", м. Київ (НР №00233-м від 20.09.2012, НР №00234-м від 16.09.2011, НР №00230-м від 23.01.2013, НР №00235-м від 21.04.2016, НР №00231-м від 03.10.2015, НР №00232-м від 22.03.2011, НР №00228-м від 25.04.2007, НР №00229-м від 20.06.2011, ефірне мовлення, позивні: "АВТОРАДІО"), на предмет дотримання останнім вимог статті 35 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

За результатами перевірки відповідачем було складено акт від 11 липня 2017 року №41 ПП/Кв/С/17, в якому було зафіксоване наступне.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10 липня 2017 року кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ДП "ТРО "ДОВІРА", є ОСОБА_4, АДРЕСА_1.

20 квітня 2017 року до Національної ради надійшов лист від 18 квітня 2017 року вих. №18-04/17/3 ДП "ТРО "ДОВІРА", яким було повідомлено про зміну кінцевого бенефіціарного власника, яким став ОСОБА_4.

В акті зазначено, що станом на 31 травня 2017 року заяви встановленого зразка Рішенням Національної ради з питань телебачення і радіомовлення №2434 від 18 грудня 2013 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 січня 2014 року за №43/24820, про переоформлення ліцензії на мовлення у зв'язку зі зміною кінцевого бенефіціарного власника, документів або їх засвідчених заявником копій, що підтверджують зміну, а також відомостей про структуру власності з урахуванням внесених змін, ДП "ТРО "ДОВІРА", не надано, чим порушено вимоги статті 35 Закону України "Про телебачення і радіомовлення".

Позивач 13 липня 2017 року за вих. №13-07/17 звернувся до Національної ради із зауваженнями-запереченнями на Акт позапланової перевірки №41ПП/Кв/С/17 від 11 липня 2017 року, в яких зазначив про те, що до Національної ради 30 березня 2017 року на виконання вимог частини 2 статті 59 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" було направлено відомості про структуру власності за 2016 рік. Серед інших документів був направлений Додаток №4 до Порядку подання телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги інформації про структуру власності "Відомості про зміни у структурі власності у 2016 звітному році". В цьому документі було зазначено, що в 2016 році змінився кінцевих бенефіціарний власник, ним став ОСОБА_4. Також у запереченнях наголошувалось на тому, що оскільки кінцевий бенефіціарний власник змінився до набрання чинності пункту "ґ" частини третьої статті 35 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", телерадіоорганізація не зобов'язана була подавати заяву про переоформлення ліцензії на мовлення, оскільки Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про телебачення і радіомовлення" від 01 листопада 2016 року не містять обов'язку телерадіоорганізацій привести ліцензії у відповідність до вказаного Закону.

Рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №1873 від 05 жовтня 2017 року "Про результати позапланової перевірки ДП "ТРО "ДОВІРА", м. Київ, (НР №00233-м від 20.09.2012, НР №00234-м від 16.09.2011, НР №00230-м від 23.01.2013, НР №00235-м від 21.04.2016, НР №00231-м від 03.10.2015, НР №00232-м від 22.03.2011, НР №00228-м від 25.04.2007, НР №00229-м від 20.06.2011, ефірне мовлення, позивні: "АВТОРАДІО") вирішено визнати факт неподання ДП "ТРО "ДОВІРА", заяв про переоформлення ліцензій НР №00233-м від 20.09.2012, НР №00234-м від 16.09.2011, НР №00230-м від 23.01.2013, НР №00235-м від 21.04.2016, НР №00231-м від 03.10.2015, НР №00232-м від 22.03.2011, НР №00228-м від 25.04.2007, НР №00229-м від 20.06.2011 у зв'язку з організаційними змінами статусу та умов діяльності ліцензіата; звернутися до суду із позовом про анулювання вказаних ліцензій на мовлення ДП "ТРО "ДОВІРА", м. Київ.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд приходить до наступного.

Відносини, що виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України, визначає правові, економічні, соціальні, організаційні умови їх функціонування, спрямовані на реалізацію свободи слова, прав громадян на отримання повної, достовірної та оперативної інформації, на відкрите і вільне обговорення суспільних питань відповідно до Конституції України та Закону України "Про інформацію» регулює Закон України "Про телебачення і радіомовлення" від 21 грудня 1993 року №3759-XII (далі по тексту - Закон України від 21 грудня 1993 року №3759-XII).

Відповідно до частини першою статті 23 Закону України від 21 грудня 1993 року №3759-XII встановлено, що ліцензування мовлення здійснюється виключно Національною радою відповідно до порядку та вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення".

За приписами частини першої статті 35 Закону України від 21 грудня 1993 року №3759-XII у разі зміни даних, передбачених частиною третьою цієї статті або абзацами п'ятим і шостим частини четвертої статті 27 цього Закону, ліцензіат подає Національній раді заяву про переоформлення ліцензії на мовлення за встановленою Національною радою формою.

Відповідно до частини другої статті 35 Закону України від 21 грудня 1993 року №3759-XII до заяви додаються завірені у встановленому порядку копії документів, які підтверджують необхідність внесення змін до ліцензії.

Відповідно до частини третьої статті 35 Закону України від 21 грудня 1993 року №3759-XII підставами для переоформлення ліцензії на мовлення можуть бути: а) зміна організаційно-правової форми та умов діяльності ліцензіата; б) наміри ліцензіата змінити організаційні чи технічні характеристики мовлення та внести відповідні зміни до умов ліцензії; в) необхідність внесення змін до умов ліцензії у зв'язку із переходом від аналогового до цифрового мовлення; г) необхідність внесення змін до умов ліцензії у зв'язку з переходом на суспільне телебачення і радіомовлення відповідно до Закону України «Про Суспільне телебачення і радіомовлення України»; ґ) зміна відомостей про прямого власника (співвласників) та/або кінцевого бенефіціарного власника (контролера) заявника.

При цьому, у разі виникнення підстави для переоформлення ліцензії на мовлення у зв'язку із зміною організаційно-правової форми, умов діяльності ліцензіата чи зміною відомостей про прямого власника (співвласників) та/або кінцевого бенефіціарного власника (контролера) ліцензіат зобов'язаний протягом 30 робочих днів подати Національній раді заяву про переоформлення ліцензії на мовлення разом з документами або їх засвідченими заявником копіями, що підтверджують зміну. До заяви про переоформлення ліцензії у зв'язку із зміною відомостей про прямого власника (співвласників) та/або кінцевого бенефіціарного власника (контролера) ліцензіат додає відомості про структуру власності з урахуванням внесених змін (частина 4 статті 35 Закону України від 21 грудня 1993 року №3759-XII).

Водночас, статтею 37 Закону України від 21 грудня 1993 року №3759-XII встановлено, що Національна рада анулює ліцензію на мовлення на підставі: а) клопотання ліцензіата про анулювання ліцензії; б) рішення про скасування державної реєстрації ліцензіата; в) несплати ліцензіатом ліцензійного збору у строки, встановлені відповідно до вимог цього Закону; г) відсутності передбаченого ліцензією мовлення протягом року від дня видачі ліцензії; ґ) рішення суду про втрату чинності ліцензії на мовлення.

Національна рада може звертатися до суду про анулювання ліцензії на мовлення на підставі: а) факту передачі ліцензії іншій юридичній або фізичній особі-неліцензіату з метою проведення нею інформаційної діяльності; б) факту несвоєчасного подання заяви про переоформлення ліцензії у зв'язку з організаційними змінами статусу та умов діяльності ліцензіата; в) факту невиконання розпоряджень про усунення порушень законодавства та ліцензійних вимог; г) факту відмови ліцензіата у проведенні працівниками Національної ради перевірки його діяльності відповідно до вимог законодавства України; ґ) факту невідповідності ліцензіата визначеним статтею 12 цього Закону вимогам щодо заснування телерадіоорганізацій, обмеження частки власності іноземних фізичних та юридичних осіб в акціонерному або статутному капіталі телерадіоорганізації, а також до установчих і статутних документів телерадіоорганізації.

Позаплановою перевіркою позивача щодо дотримання телерадіоорганізацією законодавства України встановлено, що останній не подав заяву про переоформлення ліцензій НР №00233-м від 20.09.2012, НР №00234-м від 16.09.2011, НР №00230-м від 23.01.2013, НР №00235-м від 21.04.2016, НР №00231-м від 03.10.2015, НР №00232-м від 22.03.2011, НР №00228-м від 25.04.2007, НР №00229-м від 20.06.2011 у зв'язку із організаційними змінами статусу та умов діяльності ліцензіата.

Матеріали справи свідчать, що 18 квітня 2017 року за вих. №18-04/17/3 ДП "ТРО "ДОВІРА" повідомило Національну раду про те, що у ДП "ТРО "ДОВІРА" змінився кінцевий бенефіціарний власник (контролер), яким став громадянин України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Вказані обставини також підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11 липня 2017 року.

Щодо посилання позивача на те, що Закон України від 21 грудня 1993 року №3759-XII був доповнений нормою пункту "ґ" частини третьої статті 35, відповідно до якого підставою для переоформлення ліцензій на мовлення може бути зміна відомостей про прямого власника (співвласників) та/або кінцевого бенефіціарного власника (контролера) заявника, на підставі Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про телебачення і радіомовлення" від 01 листопада 2016 року №1715-VIII та набрав чинності 30 листопада 2016 року, в той час як зміна кінцевого бенефіціарного власника у ДП "ТРО "ДОВІРА" відбулася 13 листопада 2016 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань щодо позивача, станом на 14 листопада 2016 року у графі Перелік засновників (учасників) юридичної особи, у тому числі прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання, якщо засновник - фізична особа; найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код юридичної особи, якщо засновник - юридична особа" значиться: кінцевий бенефіціарний власник (контролер) засновника юридичної особи, якщо засновник юридична особа - ОСОБА_8 (АДРЕСА_2).

Інформація аналогічного змісту вказана й у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань щодо позивача у відповідній графі станом на 01 грудня 2016 року.

Водночас, станом на 11 липня 2017 року у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань у відповідній графі вказано: кінцевий бенефіціарний власник (контролер) засновника юридичної особи, якщо засновник юридична особа - ОСОБА_4 (НОМЕР_2, АДРЕСА_1).

В силу приписів частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

При цьому, в силу приписів частини 3 вказаної статті Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Частиною 4 статті 35 Закону України від 21 грудня 1993 року №3759-XII зобов'язано ліцензіата у разі виникнення підстави для переоформлення ліцензії на мовлення у зв'язку із зміною організаційно-правової форми, умов діяльності ліцензіата чи зміною відомостей про прямого власника (співвласників) та/або кінцевого бенефіціарного власника (контролера) протягом 30 робочих днів подати Національній раді заяву про переоформлення ліцензії на мовлення разом з документами або їх засвідченими заявником копіями, що підтверджують зміну відомостей про прямого власника (співвласників) та/або кінцевого бенефіціарного власника (контролера). До заяви про переоформлення ліцензії у зв'язку із зміною відомостей про прямого власника (співвласників) та/або кінцевого бенефіціарного власника (контролера) ліцензіат має додати відомості про структуру власності з урахуванням внесених змін.

Позивач у позовній заяві зазначає, що на виконання частини 2 статті 59 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" подав 30 березня 2017 року до Національної ради відомості про структуру власності за 2016 рік. Серед інших документів був направлений Додаток №4 до Порядку подання телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги інформації про структуру власності "Відомості про зміни у структурі власності у 2016 звітному році" де зазначено, що в 2016 році змінився кінцевий бенефіціарний власник, ним став ОСОБА_4.

Також, позивачем до позовної заяви додано копію Додатку №4 до Порядку подання телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги інформації про структуру власності "Відомості про зміни у структурі власності у 2016 звітному році" Дочірнього підприємства "ТЕЛЕРАДІООРГАНІЗАЦІЯ "ДОВІРА", з якого вбачається, що змінився кінцевий бенефіціарний власник, ним став ОСОБА_4, дата підписання вказаного додатку 28 травня 2017 року.

Окрім того, у додаткових поясненнях позивач самостійно вказує на те, що про зміну кінцевого бенефіціарного власника (контролер) йому стало відомо лише у лютому 2017 року.

Отже, кінцевий бенефіціарний власник ДП "ТРО "ДОВІРА" станом на 28 травня 2017 року був змінений , тобто під час дії вимог статті 35 Закону України від 21 грудня 1993 року №3759-XII щодо необхідності переоформлення ліцензії на мовлення та подачі відповідної заяви разом з документами, визначеними Законом України від 21 грудня 1993 року №3759-XII, протягом 30 робочих днів з дня виникнення підстав для таких дій.

Позивач не надав доказів щодо направлення у встановлений законом строк до Національної ради заяви за формою, встановленою Рішенням Національно ради України з питань телебачення і радіомовлення від 18 грудня 2013 року №2434.

Крім наведеного, суд критично оцінює позицію ДП "ТРО "ДОВІРА" про те, що кінцевий бенефіціарний власник змінився саме 13 листопада 2016 року. Так, згідно змісту Декларації про довірчу власність від 13 листопада 2016 року, копія якої додана до позовної заяви, ОСОБА_8, адреса: АДРЕСА_3, заявив та підтвердив, що він володіє 10 000 акцій вартістю 1,00 гонконгський долар кожна компанії "Бентлі оверсіз лімітед", утвореній у Гонконгу, зареєстрованої на його ім'я в якості номінального та довірчого власника в інтересах пана ОСОБА_4, паспорт НОМЕР_2, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2, і він зобов'язується та погоджується не передавати, не продавати та не відчужувати зазначені акції без відповідних вказівок Власника.

Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів того, що компанія "Бентлі оверіз Лімітед" є засновником (учасником) Дочірнього підприємства "ТЕЛЕРАДІООРГАНІЗАЦІЯ "ДОВІРА", а відповідно і доказів того, що вказана Декларація про довірчу власність має відношення до дати зміни кінцевого бенефіціарного власника у межах спірних відносин. Наведене спростовує твердження позивача про те, що кінцевий бенефіціарний власник змінився саме 13 листопада 2016 року.

Крім того, на вказану у Декларації про довірчу власність від 13 листопада 2016 року, поданої позивачем разом із позовною заявою, не проставлений апостиль, як того вимагає Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" від 10 січня 2002 року №2933-III та яка набула чинності для України 22 грудня 2003 року, а відтак суд не приймає Декларацію про довірчу власність як належний і допустимий доказ в розумінні статей 73-74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно посилання позивача на те, що відповідачем порушено порядок накладення санкцій за порушення законодавства про телебачення і радіомовлення суд зазначає наступне.

Згідно положень частини 1 статті 72 Закону України від 21 грудня 1993 року №3759-XII санкції за порушення законодавства про телебачення і радіомовлення застосовуються за рішенням суду або, у встановлених цим Законом випадках, за рішенням Національної ради.

За приписами частини 2 статті 72 Закону України від 21 грудня 1993 року №3759-XII Національна рада застосовує санкції до телерадіоорганізацій у разі порушення ними вимог цього Закону та/або умов ліцензії.

Відповідно до частини 6 статті 35 Закону України від 21 грудня 1993 року №3759-XII Національна рада може застосовувати до телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги такі санкції: оголошення попередження; стягнення штрафу; анулювання ліцензії на підставі рішення суду за позовом Національної ради.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В контексті вищевикладеного суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при винесенні припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері надання фінансових послуг) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Суд звертає увагу на те, що дії відповідача при винесенні оскаржуваного рішення "Про результати позапланової перевірки ДП "ТРО "ДОВІРА", аналізуються судом на предмет його правомірності та відповідності вимогам чинного законодавства України станом на момент його прийняття та обсягу доказів та інших фактичних обставин, які існували на цей момент.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, та, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 72-78, 90, 244-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Дочірнього підприємства "ТЕЛЕРАДІООРГАНІЗАЦІЯ "ДОВІРА" (01014, м. Київ, вул. Бастіонна, 15, ) - відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова

повний текст рішення виготовлено 19.01.2018