Справа № 509/4806/16-а
Суддя: Гандзій Д. М.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/4806/16-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 3-тя особа : ОСОБА_3 до Знам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання неправомірними дій та зобов'язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

26 грудня 2016 року, представник позивачів звернувся до суду з названим адміністративним позовом, в якому просив суд, визнати неправомірними дії відповідачів щодо відмови в укладанні додаткової угоди до типового договору оренди землі від 21.06.2006 р., укладеного між відповідачами, як орендодавцями та 3-ою особою ОСОБА_3, як орендарем, стосовно заміни орендаря на позивачів та зобов'язати відповідачів укласти додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 21.06.2006 р., укладеного між відповідачами, як орендодавцями та 3-ою особою ОСОБА_3, як орендарем терміном на 49 років, предметом якої є земельна ділянка площею 0,163 га, кадастровий № НОМЕР_1 для експлуатації та обслуговування кафе «Катаржино», що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 щодо заміни орендаря ОСОБА_3 на ОСОБА_2 та ОСОБА_1, мотивуючи це порушенням з боку відповідачів прав позивачів, як співвласників нежитлової будівлі кафе «Катаржино», які придбали вказане кафе на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.10.2015 р. (реєстр. № 2009), яким передбачено право на користування вищевказаною земельною ділянкою, в чому позивачам заважають відповідачі, відмовляючись укласти спірну додаткову угоду.

В судовому засіданні представник позивачів повністю підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав повністю, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність та з підстав, викладених у письмових запереченнях та додаткових поясненнях на позов.

3-тя особа ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду письмові пояснення, в яких просив суд, задовольнити адміністративний позов та слухати справу за його відсутності (а.с. 47,54-57).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Обставини, які визнаються учасниками справи - не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи - не є обов'язковою для суду.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) - договір оренди набуває чинності після його державної реєстрації.

Статтею 210 ЦК України правочин, що відповідно до закону підлягав державній реєстрації - є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 125 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) - право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 124 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), передача в оренду земельних ділянок, що перебували у державної або комунальної власності, здійснювалась на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або орган місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на 2006 рік) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснювали відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює виключну компетенцію сільських, селищних міських рад, і за якою, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішувались питання регулювання земельних відносин. Рада в межах своїх повноважень приймала нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтями 5,7 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час підписання договору оренди землі) визначалась система органів державної реєстрації прав, яка на той час складалась з центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, який забезпечував реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та створеної при ньому державної госпрозрахункової юридичної особи з консолідованим балансом (центр державного земельного кадастру) та її відділеннях на місцях, які й були місцевими органами державної реєстрації.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним.

Статтею 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Стаття 391 ЦК України передбачає - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 525 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 764 ЦК України зазначає - якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ст. 785 ЦК України - у разі припинення договору найму, наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 31 цього Закону визначено перелік підстав припинення договору оренди земельної ділянки, зокрема : закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно статтям 13,34 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У разі припинення або розірвання договору оренди землі - орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки, орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 386 ЦК України передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню

Суд встановив, що на підставі рішення місцевого суду Іванівського району Одеської області від 04.11.2002 р., яке набрало законної сили 05.12.2002 р. - 3-тя особа ОСОБА_3 набув право власності на нежитлову будівлю - кафе «Катаржино», що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 67).

21.06.2006 р. між 3-ою особою ОСОБА_3 та Червонознам'янською с/р (на даний час Знам'янська с/р) Іванівського району Одеської області був укладений типовий договір оренди землі, відповідно до умов якого, сільрада, як орендодавець надає, а ОСОБА_3 (орендодавець) приймає в строкове платне користування строком на 49 років земельну ділянку, площею 1700 кв.м (землі громадської забудови) для обслуговування населення по вул. Ген. Плієва, на якій знаходиться кафе-бар «Катаржино». Орендна плата становить 50 грн. і вноситься до 15 числа кожного місяця, розмір якої переглядається раз на рік, штрафні санкції, передбачені п. 14 договору. Згідно п.п. 29,30 договору, всі сторони договору зобов'язані діяти згідно Закону України «Про оренду землі» (а.с. 16-20).

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.10.2015 р., 3-тя особа ОСОБА_4 продав, а позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 купили в рівних частках кожний належну продавцю на праві власності нежитлову будівлю кафе «Катаржино» за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 64-86).

В подальшому, 12.07.2016 р., позивачами була подана заява до відповідачів з питання про зміну договору оренди вищевказаної земельної ділянки, шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди від 21.06.2006 р., якою передбачалась зміна орендаря з ОСОБА_3 на позивачів, на що позивачам була надіслана письмова відповідь від 03.10.2016 р. № 410/10, з якої вбачається, що за ОСОБА_3 закріплено земельну ділянку площею 310 кв.м для обслуговування кафе «Катаржино» за адресою : АДРЕСА_1. Виходячи з наведеного та на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі кафе «Катаржино» № 2009 від 16.10.2015 р. покупці ОСОБА_2, ОСОБА_1 - Знам'янська с/р пропонувала заключити додаткову угоду до договору оренди від 21.06.2006 р. (а.с. 21-24).

Суд з'ясував, що на підставі письмових заяв ОСОБА_3 на ім'я відповідачів від 27.11.2011 р., в яких він посилається на припинення своєї підприємницької діяльності 10.02.2010 р., а тому необхідність в оренді землі згідно договору оренди № 30 від 21.06.2006 р. відпала, беручи до уваги що проекту відведення вищевказаної земельної ділянки не існує, просив розірвати договір оренди землі від 21.06.2006 р. починаючи з 01.01.2011 р. та просив переглянути рішення сесії XXI-IV № 327 від 22.09.2005 р. «Про надання дозволу про передачу земельної ділянки площею 1700 кв.м в довгострокову оренду на 49 років з подальшим викупом в с. Червонознам'янка по вул. Ген. Плієва ПП ОСОБА_3 в сторону зменшення з 1700 кв.м до 310 кв.м» - відповідачами було ухвалено рішення від 09.03.2011 р. № 74-VI, яким було внесено зміни до існуючого договору оренди землі № 30 від 21.06.2006 р. для більш ефективного використання СПД ОСОБА_3, загальна площа використання 310 кв.м (а.с. 39-45).

Крім того, 10.12.2015 р., вже після укладення вищевказаного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вищевказаного кафе-бару «Катаржино» між продавцем ОСОБА_3 та покупцями ОСОБА_2 і ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до відповідачів з письмовою заявою, в якій зазначив, що у зв'язку з тим, що на даний час кафе «Катаржино» продане та має іншого власника, просив земельну ділянку, яка була надана йому для обслуговування вказаного кафе в нього забрати з 01.01.2016 р. та передати в оренду новому власнику (а.с. 94).

Суд звертає увагу на той факт, що в період з липня 2003 року по грудень 2012 року (час, в який повинен був бути зареєстрований зазначений позивачами договір оренди землі від 21.06.2006 р.) - здійснення державної реєстрації договорів оренди землі регламентувалось Тимчасовим порядком ведення Державного реєстру земель, затвердженим наказом Держкомзему України від 02.07.2003 р. № 174, та зареєстрованим в Мінюсті України 25.07.2003 р. за № 641/7962, відповідно до п.п. 1.2, 2.8 та 2.9 якого, видача та реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди (суборенди) землі здійснювалась державним підприємством «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Видача державного акту на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договору оренди (суборенди) землі супроводжується внесенням запису про державну реєстрацію до відповідних розділів Книги реєстрації. При цьому оператор (реєстратор), якими на той час були структурні підрозділи Центру ДЗК. відображав дані державної реєстрації на всіх примірниках державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди (суборенди) землі, після чого вносив відомості з реєстраційної картки до бази даних Автоматизованої системи Державного земельного кадастру. Дані про здійснення державної реєстрації договорів оренди землі вносились до Книг реєстрації відповідно до Розділу 9 вказаного Тимчасового порядку.

Однак, згідна листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.12.2017 р. №18-15-0.82-16103/2-17 та на підставі інформації, наданої Відділом в Іванівському району Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, згідно наявних у Відділі Книг записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та примірників договорів оренди землі станом на 31.12.2012 року (дату припинення повноважень з реєстрації договорів оренди землі структурними підрозділів Центру ДЗК) договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0Л630 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 між Червонознам'янською сільською радою Іванівського району Одеської області та ФОП ОСОБА_3 - не зареєстровано (а.с. 113,114).

Суд звертає увагу на відсутність факту державної реєстрації договору оренди землі від 21.06.2006 р., в якому також відсутній запис про здійснення державної реєстрації повноважним на той час органом - Центром ДЗК на самому примірнику договору оренди землі.

Також, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно реєстру іпотек, Державного Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, в формі інформаційної довідки від 29 грудня 2017 року, відомості про реєстрацію будь-яких прав на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 (в тому числі прав оренди) також відсутні (а.с. 115).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» та ст.ст. 651,652 ЦК України передбачена можливість внесення змін до раніше укладеного договору як за взаємною згодою сторін, так і за рішенням суду.

Однак, суд вважає, що порушувати питання про зміну договору можна лише відносно діючого договору, тобто договору як юридичного факту, який тягне за собою виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На думку суду, вказаний вище договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,1630 га, укладений між Червонознам'янською сільською радою Іванівського району Одеської області та ОСОБА_3 - не був зареєстрований в встановленому, на час його укладення, діючим законодавством України, що підтверджується вищевикладеним, а отже законного права оренди у ОСОБА_3 не виникало, договір оренди не набув чинності, не породив за собою виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків між сторонами, в зв'язку з чим і внесення змін до нього, як того просять позивачі, не уявляється можливим та є незаконним.

Така ж правова позиція міститься Правовому висновку від 13.06.2016 року Судової палати у цивільних справах ВСУ у справі за № 6-643цс16, згідно з яким виходячи з положень ст. 638 ЦК України, статей 125,126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Висновки ж щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» із змінами, внесеними Законом № 2147-VIII від 03.10.2017).

Правова позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 146цс12 від 12.12.2012 р. зазначає - згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» - об'єктами оренди землі є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

За змістом статті 79-1 ЗК України, об'єктом цивільних прав є - сформована земельна ділянка.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.ч. 3,4 ст. 79-1 ЗК України).

Відповідно до вищевказаного листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.12.2017 р. №18-15-0.82-16103/2-17 - відомості про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 не є складовою Державного реєстру земель (який вівся в період з червня 2003 року по грудень 2012 року відповідно до Тимчасового порядку ведення Державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 року №174) та не підлягали перенесенню до Державного земельного кадастру на вимогу пункту 4 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державний земельний кадастр», згідно з яким у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Також, в вказаному листі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області зазначено що на сьогоднішній день (станом на час надання відповіді - 27.12.2017 р.) здійснено заходи щодо виправлення технічної помилки, яка виникла внаслідок перенесення відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, які не підлягали перенесенню з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру. Як результат виправлення вказаної технічної помилки на звернення Знам'янської сільської ради щодо надання відомостей з Державного земельного кадастру у формі витягу Відділ Держгеокадастру в Іванівському районі Одеської області листом від 29.12.2017 р. № 852/167-17 повідомив Знам'янську сільську раду, що в Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1.

Таким чином, на сьогоднішній день земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 не є складовою Державного реєстру земель, відомості про таку земельну ділянку не підлягали перенесенню до Державного земельного кадастру на вимогу пункту 4 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державний земельний кадастр» та на даний час відсутні в Державному земельному кадастрі. Зазначена земельна ділянка не сформована відповідно до вимог статті 79-1 ЗК України, а отже не може бути об'єктом цивільних прав, в тому числі й об'єктом права її оренди.

Рішенням Червонознам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області від 22.09.2005 року № 327, оригінал якого був досліджений в судовому засіданні - був наданий тільки дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 1700 кв.м. в довгострокову оренду терміном на 49 років ОСОБА_3, на той час власнику будівлі кафе-бару «Катаржино», що розташоване на вказаній земельній ділянці. Проте, проект відведення земельної ділянки для затвердження до Знам'янської сільської ради не надавався та будь-якого рішення про передачу в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1639 га на сесії Червонознам'янської сільської ради не приймалось.

З огляду на вище викладене, та враховуючи, що відмовляючи позивачам в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі, який не був зареєстрований, щодо переходу до нових власників кафе - бару «Катаржино» права оренди, яке не виникло у попереднього власника об'єкту нерухомості ОСОБА_3, щодо земельної ділянки, яка не сформована (не зареєстрована) як об'єкт цивільних прав, та щодо якої Червонознам'янською сільською радою не приймалось рішення про передачу земельної ділянки в оренду, Червонознам'янська сільська рада (нині - Знам'янська сільська рада) діяла в передбаченому порядку та у спосіб згідно до вимог чинного законодавства України, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 72-80,94,192,210,211,217,225,227,228,241-247,250,251 КАС України, Конституцією України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12,39,79-1,93,123,125,130 ЗК України, ст.ст. 651-654,759-764,792 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про Державний земельний кадастр», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 3-тя особа : ОСОБА_3 до Знам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання неправомірними дій та зобов'язати вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в прядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Гандзій Д.М.