Справа № 753/19135/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача: Федотова І.В.,
суддів: Ганечко О.М. та Василенка Я.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року адміністративний позов було задоволено частково. Визнано дії Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення ОСОБА_1 починаючи з 13 липня 2017 року пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік - неправомірними. Зобов`язано Лівобережне об`єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві здійснити, починаючи з 13 липня 2017 року, перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності п. 2. ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати за останні 3 роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2014-2016 роки) та з використанням у розрахунках страхового стажу пільгової вислуги у Збройних силах 20 років 9 місяців 21 день згідно довідки Київського міського військового комісаріату від 07.09.2017 року № 115. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Лівобережне об`єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначив, що пенсія за віком призначена та виплачується позивачу згідно чинного законодавства.
До Київського апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, зареєстрований 03.01.2017 за вх. № 236, у якому ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що постанова суду першої інстанції не оскаржувалась в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, позивач з 23.01.1993 по 30.06.2017 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва та отримував пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
14.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення йому пенсії за віком.
У серпні 2017 року йому стало відомо, що розрахунок його пенсії проводився із застосуванням середньої заробітної плати по народному господарству України не за 2014-2016 роки, а із застосування показника за 2007 рік.
30.08.2017 позивач подав до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві скаргу на дії Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Однак йому було відмовлено у задоволенні скарги посилаючись на те, що ним отримується пенсія за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджено рішенням комісії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22 вересня 2017 року № 10.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача в частині застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік при призначенні пенсії за віком є неправомірними, оскільки позивачу фактично було призначено пенсію за іншим законом, а не здійснено переведення з одного виду пенсії на інший в рамках одного закону.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 7 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначається одна пенсія за її вибором.
Аналогічна норма закріплена і у статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства), пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на отримання двох видів пенсій за різними законами - за вислугу років, як особа, яка проходила військову службу, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач набув право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки досяг 60-річного віку, та має достатній страховий стаж та перебуває на обліку у відповідача.
Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» проводиться в межах одного закону, а у цьому законі передбачені лише три види пенсії - за віком, по інвалідності, по втраті годувальника. У таких випадках і застосовується правова норма частини 3 статті 45 щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
У даному випадку позивач, отримуючи пенсію за одним Законом, звернувся з заявою до відповідача про призначення йому пенсії за іншим Законом.
Щодо посилань відповідача на те, що позивач вже перебував на обліку у Пенсійному фонду та отримує пенсію, а тому вважає таку процедуру переведенням з одного виду пенсії на інший і не розглядає її як нове призначення пенсії, колегія суддів зазначає наступне.
Так, дані заперечення є безпідставними та такими, що не засновані на вимогах діючого законодавства, оскільки позивач, отримуючи пенсію на підставі ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», просив призначити йому пенсію за віком на підставі ст. 26, 27, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , а не перевести його на пенсію за віком у межах одного Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск:К), де: Зп- заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Як вбачається з письмових доказів по справі, відповідачем були ототожнені поняття: «перехід/переведення» та «призначення», вид пенсії по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та різні види пенсії за іншими законами, що підтверджується новою редакцією частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в якій мов йде про розрахунок пенсії при переведенні з одного виду пенсії на інший по матеріалах пенсійної справи.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України і у постанові від 09.06.2015 (справа № 21-550а14), в якій дійшов висновку щодо права позивача на обрахування заробітної плати для пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки перед зверненням із заявою про призначення пенсії, які до цього отримували пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у позивача достатньо підстав для призначення йому пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за останні три роки - 2014-2016 роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, на підставі ст. 26, 27, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Керуючись ст.ст.243, п.3 ч.1 ст.311, ст.ст. 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:

Судді: