Справа № 208/2966/16-а
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/2966/16-а
№ провадження 2-а/208/56/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Івченко Т.П., при секретарі - Стомаченко О.В.,

розглянувши згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, в порядку спрощеного позовного провадження, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам'янської міської ради Дніпропетровської області «про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати», -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до відповідача департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області (перейменоване на «департамент житлово-комунального господарства та будівництва Кам'янської міської ради Дніпропетровської області») «про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати», уточнив який просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, № 71 «ос» від 22 квітня 2016 року, у відповідності до якого його було звільнено з посади головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області.

- поновити його на посаді головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області;

- зобов'язати Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради нарахувати та виплати йому середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 22 квітня 2016 року по дату постановлення судом рішення по даній справі.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач зазначив, що з 22.07.2002 року по 28.04.2016 року працював на різних посадах в структурних підрозділах Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області.

З 30.04.2013 року позивача було призначено на посаду головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області.

22.06.2016 року ОСОБА_1 отримав письмове попередження за підписом директора департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради, у відповідності до якого, на виконання рішення міської ради від 29.01.2016 № 39-04/VII «Про структуру виконавчих органів Дніпродзержинської міської ради VII скликання, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів», наказу по департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради від 01.02.2016 року № 6 - ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників департаменту», у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, змінами в організації виробництва і праці, відповідно до ст. 492 КЗпП України, позивача було попереджено щодо наступного вивільнення із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України 29.04.2016 року.

Згідно наказу за підписом директора департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області від 22.04.2016 року № 71-0с, позивача було звільнено з посади головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Позивач вважає такий наказ неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки підставами його звільнення в наказі зазначені: рішення міської ради від 11.12.2015 року № 06-02/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 28.12.2012 року № 621-30/ VI «Про структуру виконавчих органів Дніпродзержинської міської ради, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів», наказ департаменту від 15.02.2016 року № 30 «ос» «про попередження працівників про наступне вивільнення». Тобто в оскаржуваному наказі департаменту зазначені інші акти органу місцевого самоврядування, як підстави для його звільнення, ніж в письмовому попередженні про майбутнє вивільнення.

Також позивач вважає, що при звільненні не додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, оскільки йому не булі запропоновані всі вільні вакансії, обов'язки за якими він міг би виконувати.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 10 Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 30 КАС України, справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Сторони в судове засідання на 25.01.2018 року не з'явилися, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, згідно ч. 9 ст. 205 КАС України вважає можливим розглянути справу в письмовому провадженні.

Вивчив матеріали адміністративної позовної заяви, дослідив докази надані сторонами, суд приходить до наступного:

Як встановлено, з 22.07.2002 року по 22.04.2016 року, ОСОБА_1 працював на різних посадах в структурних підрозділах Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області (перейменованої в подальшому на Кам'янську міську раду Дніпропетровської області), що підтверджується записами в його трудовій книжці (а. с.7 - 9).

З 30.04.2013 року ОСОБА_1 було призначено на посаду головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області.

22.02.2016 року позивач отримав письмове попередження за підписом директора Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради, у відповідності до якого, на виконання рішення міської ради від 29.01.2016 № 39-04/VІІ «Про структуру виконавчих органів Дніпродзержинської міської ради VІІ скликання, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів», наказу по департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради від 01.02.2016р. № 6 - ОД «про скорочення чисельності та штату працівників департаменту», у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради, змінами в організації виробництва і праці, відповідно до статі 492 КЗпП України ОСОБА_1 було попереджено щодо наступного вивільнення їз займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України 29 квітня 2016 року (а.с. 10).

У відповідності до наказу за підписом директора департаменту від 22.04.2016 року № 71-0с позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів департаменту згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку із скороченням чисельності та штату працівників (а. с. 11).

Підставами для звільнення позивача в наказі від 22.04.2016 року № 71-0с зазначені рішення міської ради від 11.12.2015р. № 06-02/VІІ «Про внесення змін до рішення міської ради від 28.12.2012 № 621-30/VІ «Про структуру виконавчих органів Дніпродзержинської міської ради, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів» та наказ департаменту від 15.02.2016р. № 30 «ос» «про попередження працівників про наступне вивільнення».

Таким чином, в зазначених вище попередженні ОСОБА_1 про наступне звільнення та в оскаржуваному наказі зазначені різні акти органу місцевого самоврядування та департаменту, які стали підставою для мого звільнення, а саме: в попередженні про наступне звільнення зазначені рішення міської ради від 29.01.2016 № 39-04/VІІ «Про структуру виконавчих органів Дніпродзержинської міської ради VІІ скликання, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів», наказ по департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради від 01.02.2016р. № 6 - ОД «про скорочення чисельності та штату працівників департаменту», а в оскаржуваному наказі зазначені рішення міської ради від 11.12.2015р. № 06-02/VІІ «Про внесення змін до рішення міської ради від 28.12.2012 № 621-30/ VІ «Про структуру виконавчих органів Дніпродзержинської міської ради, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів»», наказ департаменту від 15.02.2016р. № 30 «ос» «про попередження працівників про наступне вивільнення».

Наказом департаменту від 15.09.2016 року № 167 «ос» «Про виправлення помилки у наказі від 22.04.2016р., № 71 «ос» «Про звільнення ОСОБА_1.» (а. с. 95) виправлено зазначену вище помилку.

Суд вважає, що доводи позивача про незаконність його звільнення через невірно зазначену підставу для звільнення у оскаржуваному наказі відповідача необґрунтовані та прийняті до уваги бути не можуть, оскільки вбачається наявність технічної помилки в такому наказі.

Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Крім того, суд не приймає посилання позивача на порушення вимог ст. 40 КЗпП, згідно яких звільнення з підстав, зазначених у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Так, постановою Верховного Суду України від 09.08.2017 року по справі № 760/3664/15-ц встановлено що в штаті роботодавця були наявні вакантні посади, проте звільнений позивач не відповідав жодній з них за кваліфікаційними вимогами (освіта, досвід роботи, спеціальні знання та вміння). Врахувавши вказані обставини, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла до висновку про об'єктивну неможливість роботодавця запропонувати робітнику наявні вакансії та роботи на час його звільнення, який міг виконувати за кваліфікаційним рівнем, а відтак звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства. На момент звільнення ОСОБА_1 у відповідача були наявні вакантні посади: перший заступник директора Департаменту, заступник директора Департаменту, що відноситься до керівних посад. З трудової книжки позивача вбачається, що на керівних посадах він ніколи не працював, тому пропонувати йому такі посади відповідач зобов'язаний не був, тож з боку відповідача порушення вимог КЗпП в цій частині відсутні.

Однак, суд погоджується із твердженням ОСОБА_1, що відповідачем не враховані положення ст. 42 КЗпП України, відповідно до яких при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Згідно розпорядження міського голови № 69-р від 26.02.2016 року «Про затвердження структурних підрозділів, їх чисельності та переліку посад департаменту комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради», в переліку посад відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів затверджено одну посаду начальнику відділу та дві посади головного спеціаліста, замість трьох, як у попередньому складі.

Відповідач у своїх запереченнях вказав, що на посадах головних спеціалістів залишаються особи, які відносяться до категорії «одинокі матері, які мають дитину віком до 14 років чи дитину-інваліда» та «особи, у сім'ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком», тому переважного права у позивача на залишення на роботі не було.

Однак, з наданих суду відповідачем відомостей слідує, що ОСОБА_2, яка була залишена на роботі, згідно до положень ст. 42 КЗпП переваг у такому праві не має:

- позивач ОСОБА_1 з 22.07.2002 року працював на посаді головного спеціаліста відділу комунального господарства управління житлово-комунального господарства виконкому міської ради, з 30.04.2013 року працював на посаді головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів департаменту житлово-комунального господарства та будівництва міської ради, має повну освіту, стягнення відсутні, неповнолітніх дітей на момент звільнення не мав, неодружений;

- ОСОБА_3, залишена на роботі, з 03.03.2014 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради, де працювала до 23.06.2014 року, з 01.10.2015 року знов переведено на відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів департаменту житлово-комунального господарства та будівництва міської ради, має повну освіту, стягнення відсутні, на момент звільнення позивача мала на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_1, неодружена;

- ОСОБА_2, залишена на роботі, з 12.03.2007 року працює в департаменті забезпечення життєдіяльності в місті Дніпродзержинської міської ради, з 30.04.2013 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів департаменту житлово-комунального господарства та будівництва міської ради, повна освіта, стягнення відсутні, одружена, має дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3.

При цьому, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до категорії «одинокі матері, які мають дитину віком до 14 років чи дитину-інваліда» не належать, однак, на момент звільнення ОСОБА_1, ОСОБА_3 мала переважне право на залишення на посаді як особа, в сім'ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Однак, хоча позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2, мали рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, позивач є працівником з більш тривалим безперервним стажем роботи в структурних підрозділах Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, тому має переважне право в залишенні на роботі.

Згідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, № 71 «ос» від 22 квітня 2016 року, у відповідності до якого його було звільнено з посади головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області та про поновлення його на посаді головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області підлягають задоволенню, оскільки звільнення відбулось із порушенням вимог ст. 42 та 49-2 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З урахування ч. 2 ст. 235 КЗпП, позовні вимоги про зобов'язання Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради про нарахування та виплату ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22 квітня 2016 року по дату постановлення судом рішення по даній справі, то такі вимог підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до запису у трудовій книжці, ОСОБА_1 звільнено 28.04.2016 року, тому середня заробітна плата за час вимушеного прогулу повинна бути стягнута з 29.04.2016 року.

Згідно довідки про середньомісячну заробітну плату № 2 від 15.01.2018 року, видану Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Кам'янської міської ради, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 153 грн. 69 коп.

Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить: 153 грн. 69 коп. (середньоденна заробітна плата) х 434 (робочі дні) = 67930 (шістдесят сім тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 98 коп.

Відповідачем у запереченні вказано, що при звільненні позивачу було виплачено вихідну допомогу у сумі 2660 грн., проти доказів проведення вказаної виплати не надано, тому судом зазначена обставина до уваги не може бути прийнята.

Згідно п. 5 ч. 6 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради середнього заробітку за час затримки за час вимушеного прогулу з 29.04.2016 року по 25.01.2018 року у розмірі 66701 (шістдесят шість тисяч сімсот одна) грн. 46 коп. підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 132 КАС України, оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору за дві вимоги майнового характеру та одну вимогу - немайнового, суд вважає, що 1920 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 43 Конституції України, ст. ст. 40, 42, 235 КЗпП України, ст. 9, 77, 132, 242 - 246 (в редакції станом на 15.12.2017 року) КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам'янської міської ради Дніпропетровської області «про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати», - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, № 71 «ос» від 22 квітня 2016 року, у відповідності до якого ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу реформування житлового господарства та контролю житлових платежів Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам'янської міської ради Дніпропетровської області.

Стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам'янської міської ради, , місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Москворецька, будинок № 14, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 29 квітня 2016 року по дату постановлення судом рішення по даній справі у розмірі 66701 (шістдесят шість тисяч сімсот одна) грн. 46 коп.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 66701 (шістдесят шість тисяч сімсот одна) грн. 46 коп. стягнений з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпродзержинської міської ради без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам'янської міської ради, , місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Москворецька, будинок № 14, на користь Держави в оплату судового збору - 1920 (одна тисяча дев'ятсот двадцять) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду - подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно до 15.5) Перехідних положень ЦПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

15.8) оприлюднення інформації щодо справи, визначеної цією редакцією Кодексу, на офіційному веб-порталі судової влади України здійснюється в порядку, визначеномуПоложенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Суддя Івченко Т. П.